ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/493/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Кролевець О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:
позивача - не з`явився,
відповідача - Попко О. В.,
третьої особи - Овчинников Д. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДЛ"

на рішення Господарського суду Львівської області
у складі судді Щигельської О. І.
від 12.02.2025 та
на постанову Західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Матущак О.І. - головуючий, Орищин Г.В., Скрипчук О.С. 
від 02.10.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДЛ"
до Фізико-механічного інституту імені Г. В. Карпенка Національної академії наук України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національна академія наук України
про визнання права оренди приміщення та зобов`язання вчинити дії; визнання недійсним та зміну пункту 5.1 договору оренди № 240 від 03.09.2019; визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" на відшкодування вартості ремонту та зарахування в рахунок орендної плати,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізико-механічного інституту імені Г. В. Карпенка Національної академії наук України, в якому просило:
- визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" на оренду приміщення будівлі на поверхах з першого по третій загальною площею 1 528,4 кв. м. по вул. Науковій, 5 в місті Львові;
- зобов`язати Фізико-механічний інститут імені Г. В. Карпенка Національної академії наук України підписати акт приймання-передачі приміщень будівлі на поверхах з першого по третій загальною площею 1 528,4 кв. м.;
- визнати частково недійсним та змінити пункт 5.1 договору оренди № 240 від 03.09.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" та Фізико-механічним інститутом імені Г. В. Карпенка Національної академії наук України, а саме визнати недійсною частину пункту 5.1. договору "...без подальшої компенсації вартості вкладень від Орендодавця та без врахування в рахунок орендної плати" та змінити частину пункту 5.1 договору на такий: "Орендар зобов`язується провести капітальний ремонт об`єкта оренди обсягом вкладень на суму не менше, ніж 24 839 314 грн 00 коп., визначену кошторисною документацією за рахунок власних коштів Орендаря з можливістю зарахування вартості ремонту в рахунок орендної плати";
- визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" на відшкодування вартості ремонту в рахунок орендної плати, у зв`язку із здійсненням невід`ємних поліпшень орендованого майна за договором оренди № 240 від 03.09.2019 та зарахувати таку вартість здійснених невід`ємних покращень в рахунок сплати орендної плати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору оренди №240 від 03.09.2019 другий етап передачі майна в оренду не відбувся; відповідач ігнорує листи позивача та не підписує акт приймання-передачі приміщень. Водночас, позивач вважає, що пункт 5.1 договору суперечить статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992, який діяв на час укладення договору; просить визнати його недійсним в частині умови «...без подальшої компенсації вартості вкладень від орендодавця та без врахування в рахунок орендної плати» та викласти пункт 5.1 договору в новій редакції. Крім того, позивач стверджує, що здійснив невід`ємні поліпшення приміщення згідно із актами виконаних робіт №1 за лютий 2020 року на 6 085 222, 00 грн та №2 за березень 2020 року на 2 992 986, 00 грн, а тому просить визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" на відшкодування вартості ремонту в рахунок орендної плати за період з серпня 2020 року на загальну суму 9 078 208, 00 грн.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
03.07.2019 постановою бюро президії Національної академії наук України №178, з метою відновлення та збереження об`єкта майнового комплексу Національної академії наук України, що обліковується на балансі Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України дозволено Фізико-механічному інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України передати в оренду на тривалий термін до 31.05.2034 нерухоме майно Національної академії наук України на умовах типового договору оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України, яке не використовується для виконання прикладних та фундаментальних досліджень, та за умови проведення орендарем капітального ремонту об`єкта оренди обсягом вкладень не менше 24 839,314 тис. грн за рахунок власних коштів без подальшої компенсації вартості вкладень від орендодавця та без врахування в рахунок орендної плати без набуття орендарем права власності у зв`язку з великими капіталовкладеннями.
Додатком до постанови є «перелік майна яке перебуває на балансі Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України, стосовно якого надається дозвіл Національною академією наук України на передачу його в оренду на до 31.05.2034».
В означеному додатку містяться додаткові умови договору оренди (в частині обов`язків орендаря), а саме: провести капітальний ремонт об`єкта оренди обсягом вкладень на суму не менше, ніж 24 839,314 тис. грн визначену кошторисною документацією, за рахунок власних коштів орендаря без подальшої компенсації вартості вкладень від орендодавця та без врахування в рахунок орендної плати.
03.09.2019 Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" (орендар) уклали договір оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України №240, за яким орендодавець, передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно - окремо розташовану 5-ти поверхову адміністративно-виробничу будівлю без підвалу «Протон» інженерного корпусу (літ. «А-5») реєстровий номер майна №03534506.9. 191, (далі - майно) площею 2 507,8 кв. м. розміщене за адресою: 79060, м. Львів, вул. Наукова, будинок №5, що перебуває на балансі Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України, вартість якого згідно із висновком про вартість майна від 30 квітня 2019 року становить за незалежною оцінкою станом на 30.04.2019 6 143 380,94 грн, без ПДВ (пункт 1.1 договору).
Майно передається в оренду з цільовим призначенням його використання як інше використання нерухомого майна, а саме для розміщення коворкінг центру (пункт 1.2 договору).
Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати нотаріального посвідчення цього договору) та актів приймання-передачі майна.
З огляду на непридатний для використання за цільовим призначенням стан майна, що обумовлює необхідність проведення капітального ремонту майна у значних обсягах, сторони домовилися про передачу майна в оренду у два етапи.
На першому етапі з моменту підписання сторонами договору оренди та акта приймання-передачі на частину площ орендар набуває право платного користування приміщеннями №№61-77 (четвертий поверх) та №№78-96 (п`ятий поверх), які розміщені на четвертому та п`ятому поверхах будівлі загальною площею 979,4 кв. м.
На другому етапі передачі майна, який реалізується через шість місяців після підписання акта приймання-передачі майна згідно із першим етапом, після підписання відповідного акта приймання-передачі орендар набуває право користування іншими приміщеннями будівлі на поверхах з першого по третій загальною площею 1 528,4 кв. м. З цього моменту орендар набуває право платного користування приміщеннями будівлі площею 2 507,8 кв. м.
Відповідно до пункту 5.1 договору орендар зобов`язався провести капітальний ремонт об`єкта оренди обсягом вкладень на суму, не менше ніж 24 839 314, 00 грн, визначену кошторисною документацією за рахунок власних коштів орендаря без подальшої компенсації вартості вкладень від орендодавця та без врахування в рахунок орендної плати.
Орендар зобов`язався забезпечити проведення експертизи кошторисної частини проектної документації. Надати орендодавцю та Національній академії наук України звіт (копію) за результатами експертизи кошторисної частини проектної документації на здійснення капітального ремонту (підпункт 5.1.1 пункту 5.1 договору).
Орендар зобов`язався провести капітальний ремонт орендованого майна відповідно до вимог чинного законодавства, отримати необхідні дозвільні документи та по закінченню скласти акт приймання-передачі виконаних ремонтних робіт. Передати орендодавцю технічну документацію на проведений ремонт (проектно-кошторисна документація, акти виконаних робіт, сертифікати якості будівельних матеріалів) (підпункт 5.1.2 пункту 5.1 договору).
Орендар зобов`язався у випадках передбачених законодавством, здійснити нотаріальне посвідчення цього договору (в тому числі договорів про внесення змін до цього договору за рахунок своїх коштів) (пункт 5.15 договору).
Відповідно до пункту 7.1 договору орендодавець зобов`язався передати орендарю в оренду майно згідно з положеннями цього договору, зокрема пункту 2.1, за актами приймання-передачі майна, які підписуються після нотаріального посвідчення цього договору.
Згідно із пунктом 10.1 договору цей договір укладено строком на чотирнадцять років і 271 день та діє з 03.09.2019 до 31.05.2034 включно.
Умови цього договору зберігають силу протягом усього терміну дії цього договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань щодо сплати орендної плати та нанесених збитків до виконання зобов`язань (пункт 10.2 договору).
Сторони погодили, що зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Усі зміни та доповнення до цього договору вносяться в такій самій формі, що й цей договір, який змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено законом (пункт 10.3 договору).
Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1632.
03.09.2019 сторони склали та підписали акт приймання-передачі майна в оренду, за яким Фізико - механічний інститут ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" прийняло у строкове платне користування нежитлові приміщення відповідно до технічного паспорту №№61-77 (4-й поверх) та №№78-96 (5-й поверх), в окремо розташованій 5-поверховій адміністративно-виробничій будівлі без підвалу «Протон» інженерного корпусу літ. «А-5», загальною площею 979,4 кв. м, розміщене за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 5.
В акті зазначено, що стан майна на момент передачі в оренду - незадовільний і потребує капітального ремонту.
Листом від 26.11.2019 позивач повідомляв відповідача, що у рамках виконання своїх зобов`язань ним розпочато капітальний ремонт. 
Листом від 04.12.2019 відповідач у відповідь на лист позивача надіслав копії документів на підтвердження виконання вимог договору в тому числі пункту 5.1.1 договору.
19.03.2020 позивач звернувся до відповідача з листом №1903/2020, яким з огляду на встановлення на усій території України карантину, просив з розумінням віднестися до неможливості виконання на даному етапі договірних зобов`язань та погодити відстрочення виконання пункту 2.1 договору оренди в частині прийняття - передачі в оренду другої частини «Протону» до 01.09.2020.
19.03.2020 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору від 03.09.2019 №240 оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України.
Пунктом 1 додаткової угоди №1 з огляду на ситуацію, спричинену швидким поширенням коронавірусної хвороби, яка склалася в Україні і світі, прийнятими загальнодержавними рішеннями з оголошення карантину і запровадженням у зв`язку з цим низки обмежувальних заходів, віднесенням карантину до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та з урахуванням взаємної згоди обох сторін договору, сторони погодили внести до частини 2 пункту 2.1 договору оренди від 03.09. 2019 № 240 такі зміни: слова «через шість місяців після підписання акта приймання-передачі майна відповідно до першого етапу» замінити словами «через 1 місяць після закінчення карантину або його окремих заходів в Україні та у м. Львові».
23.10.2020 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, якою пункт 3.1. договору доповнили підпунктом 3.1.3.
Листом від 06.10.2023 №06/10/2023 позивач з урахуванням скасування карантину в Україні висловив готовність у період до 01.11.2023 прийняти в оренду 1 - 3 поверхи майнового комплексу, у зв`язку з чим просив повідомити дату передачі майна та підписання відповідного акта приймання - передачі.
У відповідь на лист від 06.10.2023 відповідач повідомив, що питання передачі в оренду майна буде вирішуватись після врегулювання питання щодо погашення існуючої заборгованості, та відповідно до вимог чинного законодавства України (лист від 27.10.2023).
Листом від 19.12.2023 позивач повторно звернувся до відповідача щодо передачі в оренду приміщень, зазначив, що відповіді на попереднє звернення не отримав, відтак надіслав відповідачу складений акт приймання-передачі приміщення будівлі з першого по третій поверх разом з підвалом загальною площею 1528,4 кв. м. по вулиці Науковій, 5 в місті Львові в 2 примірниках для підписання.
Листом від 28.12.2023 відповідач зазначав, що в жовтні 2023 року питання вже було розглянуте адміністрацією інституту у відповідь на звернення позивача від 06.10.2023 за вих. №06/10/2023 та надано відповідь (лист вих. 88-д/517), яку було надіслано на юридичну адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення. З повідомлення про вручення вбачається, що даний лист отримано адресатом. Також зазначено, що в Господарському суді Львівської області 06.12.2023 відкрито провадження у справі щодо стягнення заборгованості з орендної плати і комунальних платежів у розмірі 1 003 382, 85 грн та щодо розірвання договору оренди майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України № 240 від 03.09.2019. 
Виходячи з наведеного, відповідач вказував, що повторне звернення позивача щодо передачі в оренду решти приміщень будівлі «Протон» не може бути розглянуте інститутом до моменту розгляду справи по суті, прийняття рішення у справі та набрання рішенням суду законної сили.
Наказом №АГ-13 від 16.02.2022 Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України створено комісію для перевірки стану виконання договору оренди № 240 від 03.09.2019. Відповідно до наказу комісії у тижневий строк здійснити перевірку стану виконання умов договору оренди № 240 від 03.09.2019 та до 24.02.2022 подати відповідний акт обстеження разом із пропозиціями щодо покращення ситуації, що виникла з незалежних від інституту причин.
Наказом №АГ-39 від 24.04.2023 Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України для проведення щоквартальних оглядів орендованого майна Національної академії наук України з метою перевірки його стану та використання орендарями відповідно до укладених договорів оренди створено комісію.
Наказом №АГ-72 (оренда) від 24.04.2023 Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України для проведення щоквартальних оглядів орендованого майна Національної академії наук України з метою перевірки його стану та використання орендарями відповідно до умов укладених договорів оренди створено комісію. Комісії складати відповідні акти огляду орендованого майна, що обліковується на балансі по кожному орендарю окремо. Наказ по інституту № АГ-39 від 24.04.2023 вважати таким, що втратив чинність.
До матеріалів справи долучено акт обстеження технічного стану орендованих приміщень інженерного корпусу «Протон» від 22.11.2023, акт перевірки стану та використання орендованих приміщень інженерного корпусу «Протон» від 08.01.2024, акт перевірки стану та використання орендованих приміщень інженерного корпусу «Протон» від 02.04.2024 та акт перевірки стану та використання орендованих приміщень інженерного корпусу «Протон» від 02.09.2024.
Зокрема 22.11.2023 постійно діючою комісією по нагляду за безпечною надійною експлуатацію будівель та інженерних мереж за розпорядженням директора інституту проведено огляд інженерного корпусу "Протон", відповідно до акта виявлено таке: прибудинкова територія викладена бруківкою з бордюрами, також бордюрними плитами викладені квітники; зняті всі дерев`яні рами з віконних пройомів корпусу. Демонтований фасад з вулиці Тролейбусної; з дев`яти секцій фасаду на восьми секціях встановлені фасадні парапетні вікна, що становить 89 % від площі фасаду; розібрані всі міжкімнатні і коридорні перегородки та демонтовані всі дверні коробки; сходові марші побиті; демонтовані всі пожежні, водяні, каналізаційні та вентиляційні труби, демонтовано систему теплопостачання та електропостачання; зроблена підлогова бетонна стяжка товщиною 5-7 см.; на даху вимуровано (90%) парапетну стіну на довжину фасаду.
Актом перевірки стану та використання орендованих приміщень інженерного корпусу «Протон» від 08.01.2024, комісією встановлено, що згідно з договором оренди, поетапно повинні орендуватися приміщення всіх п`яти поверхів інженерного корпусу «Протон» (окрім підвалу), по факту перебувають в оренді приміщення 4 та 5 поверхів, однак демонтажні роботи проведені на всіх 5 поверхах будівлі, хоча приміщення 1-3 поверхів ще не взяті в оренду. 3 дев`яти вертикальних секцій фасаду на восьми секціях встановлені фасадні парапетні вікна з п`ятого по другий поверх включно. Розібрані всі міжкімнатні і коридорні перегородки та демонтовані всі дверні коробки. Сходові марші побиті. Демонтовані всі пожежні, водяні, каналізаційні та вентиляційні труби. Демонтовано систему теплопостачання та електропостачання. Зроблена підлогова бетонна стяжка товщиною 5-7 см. На даху вимуровано (90%) парапетну стіну на довжину фасаду. Перший поверх будівлі зі сторони фасаду повністю відкритий, відсутні будь- які вертикальні стінки чи загородження, щоб унеможливити проникнення у корпус, орендар не дбає за збереження будівлі. З квітня 2020 року будь-які будівельні роботи орендарем на орендованій будівлі не велися і не ведуться.
В акті перевірки стану та використання орендованих приміщень інженерного корпусу «Протон» від 02.04.2024 серед іншого комісією зазначено, що після ракетного удару рф по Львову 15.02.2024 орендар не проводив обстежень цілісності конструкції кріплення парапетних вікон, тому в цілях безпеки орендодавець змушений був огородити територію під ними. Також до матеріалів справи долучено фотокопії стану орендованих позивачем приміщень.
3. Короткий зміст судових рішень
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.02.2025 у справі № 914/493/24 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою від 02.10.2025 Західний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2025 у справі № 914/493/24. 
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що:
- позивач фактично поєднав у вимогах два різних способи захисту визнання пункту договору недійсним і водночас зміну його змісту, що є взаємовиключними вимогами;
- закон не містить заборони для сторін визначати у договорі, за чий рахунок здійснюється капітальний ремонт об`єкта оренди. Отже, умови пункту 5.1 договору не суперечать чинному законодавству та були узгоджені сторонами добровільно;
- позивач укладаючи договір знав, усвідомлював та погодився на визначені в ньому умови, визнавав та ініціював виконання своїх зобов`язань, що передбачені пунктом 5.1 договору оренди №240. Ним було розпочато роботи щодо капітального ремонту в орендованих приміщеннях. Позивач стверджує, що відповідно до акта №1 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2020 року виконано роботи на суму 6 085 222, 00 грн, а згідно із актом №2 за березень 2020 року на суму 2 992 986, 00 грн. Акти підписані позивачем та Приватним підприємством «Тріада 9»;
- як вбачається з долученого до матеріалів справи акта перевірки стану та використання орендованих приміщень інженерного корпусу «Протон» від 08.01.2024, комісією встановлено, що згідно з договором оренди, поетапно повинні орендуватися приміщення всіх п`яти поверхів інженерного корпусу «Протон» (окрім підвалу), по факту перебувають в оренді приміщення 4 та 5 поверхів, однак демонтажні роботи проведені на всіх 5 поверхах будівлі, хоча приміщення 1-3 поверхів ще не взяті в оренду. З дев`яти вертикальних секцій фасаду на восьми секціях встановлені фасадні парапетні вікна з п`ятого по другий поверх включно. Розібрані всі міжкімнатні і коридорні перегородки та демонтовані всі дверні коробки. Сходові марші побиті. Демонтовані всі пожежні, водяні, каналізаційні та вентиляційні труби. Демонтовано систему теплопостачання та електропостачання. Зроблена підлогова бетонна стяжка товщиною 5-7 см. На даху вимуровано (90%) парапетну стіну на довжину фасаду. Перший поверх будівлі зі сторони фасаду повністю відкритий, відсутні будь - які вертикальні стінки чи загородження, щоб унеможливити проникнення у корпус, орендар не дбає за збереження будівлі. З квітня 2020 року будь-які будівельні роботи орендарем на орендованій будівлі не велися і не ведуться;
- наданими доказами підтверджується, що позивач, розпочавши виконання ремонтних робіт, фактично визнав умови договору, однак порушив його положення, здійснивши демонтажні роботи у приміщеннях, які не були передані йому за актом приймання-передачі. Згідно з висновками комісійної перевірки, після квітня 2020 року ремонтні роботи не проводилися, а стан приміщень оцінюється як незадовільний. Це свідчить про неналежне виконання орендарем узятих на себе зобов`язань;
- щодо вимоги про визнання за позивачем права на оренду приміщень 1 - 3 поверхів будівлі, то відповідно до умов договору право користування орендованим майном виникає лише після підписання сторонами акта приймання-передачі. Договір передбачав двоетапну передачу майна: перший етап було реалізовано, тоді як другий мав бути здійснений протягом шести місяців, проте був відкладений у зв`язку із запровадженням карантину, про що сторони уклали додаткову угоду №1. Разом з тим, зазначена додаткова угода не була нотаріально посвідчена, як того вимагає закон і сам договір, що робить її нікчемною відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України. Крім того, відкладення другого етапу передачі майна зумовлене також наявністю у позивача заборгованості з орендної плати, що підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області про її стягнення та розірвання договору оренди.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі № 914/493/24, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" зазначило, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частин 2 та 3 статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у контексті повного усунення права орендаря на компенсацію (пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України). Товариство з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" також зазначило, що суд належним чином не дослідив додаткову угоду № 1 до договору оренди майна № 240 від 03.09.2019 стосовно того чи була вона погоджена з Національною академією наук України, як того вимагає Положення про передачу в оренду майна Національної академії наук України, затверджене Постановою Бюро Президії Національної академії наук України від 11.09.2020 № 150; не дослідив чи мав позивач право на оренду приміщень 1- 3 поверхів з моменту направлення підписаного акта; не встановив чи дії орендодавця щодо непідписання акта є неправомірним ухиленням від виконання зобов`язання (пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України). 
Національна академія наук України подала письмові пояснення щодо касаційної скарги.
Крім того, 16.01.2026 відповідачем подано відзив на касаційну скаргу разом із заявою про поновлення строку для його подання.
Вирішуючи питання про прийняття поданого позивачем відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд виходить з такого.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 118 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом частин 1 та 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 
Згідно з частиною 4 статті 294 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Верховний Суд ухвалою від 15.12.2025 (яка доставлена в електронний кабінет відповідача 17.12.2025) встановив, що відповідач має право подати відзив на касаційну скаргу до 06.01.2026.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 сформовано такий щодо застосування частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України: 
"23. Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.
При цьому, оскільки у тих випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого ГПК України, суд також не може продовжити строк понад встановлений ГПК України строк." 
Однак, відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить поновити, а не продовжити процесуальний строк, встановлений судом, а також заявляє відповідне клопотання з порушенням строку, встановленого частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, тобто після закінчення встановленого Верховним Судом строку на надання відзиву на касаційну скаргу, з огляду на що Верховний Суд зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу. 
З огляду на наведене, враховуючи положення статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України, заява відповідача про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу та сам відзив залишаються Судом без розгляду.
5. Позиція Верховного Суду
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1). 
Касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Скаржник з посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частин 2 та 3 статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у контексті повного усунення права орендаря на компенсацію.
Судом встановлено, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування зазначених норм права у контексті спірних правовідносин відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, положеннями цієї статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину (частина 1 статті 215 Цивільного кодексу України).
Позивач вважає, що пункт 5.1 договору суперечить статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992, який діяв на час укладення договору.
Так, частиною 2 статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (тут і далі в редакції чинній на час укладення договору) передбачено, що капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором.
Тобто, частина 2 статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" надає право передбачити у договорі оренди те, хто проводить капітальний ремонт майна, переданого в оренду.
Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів (стаття 6 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у пункті 5.1 договору оренди № 240 від 03.09.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" та Фізико-механічним інститутом імені Г. В. Карпенка Національної академії наук України, передбачено, що орендар зобов`язався провести капітальний ремонт об`єкта оренди обсягом вкладень на суму, не менше ніж 24 839 314, 00 грн, визначену кошторисною документацією за рахунок власних коштів орендаря без подальшої компенсації вартості вкладень від орендодавця та без врахування в рахунок орендної плати.
Надавши оцінку зазначеному пункту договору, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що умови пункту 5.1 договору не суперечать чинному законодавству, оскільки частина 2 статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" надає право передбачити у договорі оренди те, хто проводить капітальний ремонт майна, переданого в оренду, і сторонами добровільно були узгоджені умови щодо покладення обов`язку про проведення капітального ремонту саме на орендаря. 
Разом з тим, частиною 3 статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що якщо орендодавець або інший балансоутримувач майна, переданого в оренду, не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його використанню відповідно до призначення та умов договору, орендар має право: відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати, або вимагати відшкодування вартості ремонту; вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Колегія суддів вважає, що положення частини 3 статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки такі положення застосовуються у разі, якщо договором покладено обов`язок щодо проведення капітального ремонту майна орендодавцем або іншим балансоутримувачем майна, в той час як у даному випадку сторонами договору оренди погоджено, що такий обов`язок належить орендарю.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для визнання недійним пункту 5.1 договору оренди.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи скаржника щодо неправильного застосування статті 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не знайшли свого підтвердження. 
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що судами попередніх інстанцій крім відмови у задоволенні вимоги про визнання недійним пункту 5.1 договору оренди, також відмовлено у задоволенні вимог про: визнання права оренди приміщення та зобов`язання вчинити дії; зміну пункту 5.1 договору оренди № 240 від 03.09.2019; визнання права на відшкодування вартості ремонту та зарахування в рахунок орендної плати. Однак, касаційна скарга не містить аргументів, обґрунтованих підставами касаційного оскарження, передбаченими у пунктах 1-3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, щодо незгоди із такими висновками судів попередніх інстанцій.
Щодо доводів касаційної скарги, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, а саме, що судами неповністю досліджено зібрані у справі докази, то Суд зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
Однак, підстава касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження, після відкриття касаційного провадження, у зв`язку із чим такі доводи як неналежне дослідження зібраних у справі доказів відхиляються судом касаційної інстанції. 
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на вищенаведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.
7. Судові витрати
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника. 
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДЛ" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі № 914/493/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді І. Д. Кондратова

О. А. Кролевець