УХВАЛА

26 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/16684/25
адміністративне провадження № К/990/755/26 

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 320/16684/25 за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" до суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича, Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" до суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича, Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни, у якому позивач просив:
- визнати протиправними дії суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича, Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни з прийняття рішення про присвоєння грифу секретності "Таємно" повному тексту рішення Верховного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №9901/469/21;
- визнати протиправним та скасувати рішення суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича, Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни про присвоєння грифу секретності "Таємно" повному тексту рішення Верховного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №9901/469/21;
- розглянути питання про наявність підстав для здійснення судового контролю, визнати наявність підстав для здійснення судового контролю та зобов`язати відповідачів, відповідно до статі 382 КАС України, протягом 10 (десяти) календарних днів з дати набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, подати до суду звіт про виконання рішення суду у даній справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" до суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича, Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення.
06 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат", у якій скаржник просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 320/16684/25 і передати справу на розгляд до суду першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4 (відмову у відкритті провадження у справі), 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
За правилами абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, у разі оскарження ухвал визначених у частині другій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження можуть бути помилки судів в питаннях права (застосування норм матеріального та дотримання норм процесуального права), але не в питаннях факту.
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. Наслідком відсутності зазначення у касаційній скарзі підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України є повернення такої скарги.
В обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 КАС України, скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Далі по тексту касаційної скарги скаржник цитує положення статті 242 КАС України. Після чого, заявник наводить окремі фрагменти з постанов Верховного Суду у справах № 160/5820/23, № 520/6175/19 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі".
Також скаржник стверджує, що у порушення наведених висновків Верховного Суду, апеляційним судом не було надано жодної оцінки доводам позивача, оскаржувані рішення порушують вимоги статті 17 Закону України "Про державну таємницю".
У цьому контексті суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є наявність та взаємозв`язок усіх чотирьох умов.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваних судових рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник навів у ній окремо сукупність норм права, а також постанови Верховного Суду.
Водночас автор касаційної скарги, покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не продемонстрував наявності у цьому випадку одночасно і у взаємозв`язку тих чотирьох умов, про які йшлося вище і які зумовлюють можливість оскарження судових рішень із зазначеної підстави, а саме (1) конкретну норму (норми) матеріального права, яку апеляційний суд застосував неправильно із вказанням (2) постанови Верховного Суду та відображенням наведеного у ній висновку про те, як цю норму (норми) слід застосовувати та у цьому контексті (3) зазначенням висновків суду апеляційної інстанції, що суперечать цій позиції, а також (4) посиланням на те в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Формальне відображення у касаційній скарзі певної сукупності норм права, які, на думку автора касаційної скарги, неправильно застосували суди, а також переліку постанов Верховного Суду з частковим (поза контекстом) висвітленням наведених у них висновків без будь-якої конкретизації і системного зв`язку зі спірними правовідносинами, демонструє суто формальний підхід у намаганні дотриматися правил касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що, при цьому, не зумовлює можливості відкрити касаційне провадження із цієї підстави, оскільки викладені у такий спосіб доводи і обґрунтування не є належними у розумінні зазначеної правової норми.
До того ж, варто зазначити, що відтворення підходів (висновків) Верховного Суду поза зв`язком із конкретними правовідносинами та нормами, якими ці відносини врегульовано, не утворюють підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а лише вказують на незгоду з позицією судів попередніх інстанцій.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У справі №160/5820/23 спірні правовідносини виникли довкола правомірності звільнення позивача з посади старшого оперуповноваженого 1-го відділу (боротьби з нелегальною міграцією) управління міграційної поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
У межах справи №160/13121/24 предметом спору є стягнення із позивача витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.
Узагальнюючи викладене, колегія суддів констатує, що у цій справі порівняно зі справами № 160/5820/23 і № 520/6175/19 відмінними є суб`єктний склад, фактичні обставини, правове регулювання, що безумовно впливає на питання застосування норм матеріального і процесуального права.
До того ж, у вказаних автором касаційної скарги постановах Верховного Суду у справах № 160/5820/23 та № 520/6175/19, які, на думку заявника, не було застосовано судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень взагалі не застосовувались положення статті 17 Закону України "Про державну таємницю".
Щодо посилання скаржнику на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", Суд звертає увагу, що з 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, а в розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України оскаржити рішення в касаційному порядку можливо, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, тому Суд відхиляє посилання скаржника на висновки, викладені у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7.
Отож, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстави оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними дії суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича, Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни з прийняття рішення про присвоєння грифу секретності "Таємно" повному тексту рішення Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі №9901/469/21; визнати протиправним та скасувати рішення суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича, Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни про присвоєння грифу секретності "Таємно" повному тексту рішення Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі №9901/469/21.
Суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції зазначив, що за визначеннями, наведеними у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до висновків, сформованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року в справі №826/56/18, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 03 квітня 2018 року в справі №820/5586/16, дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.
Апеляційний суд залишаючи без змін рішення суду першої інстанції також враховував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 листопада 2022 року у справі №640/26829/21, відповідно до якої вчинення працівниками апарату суду заходів, пов`язаних з автоматичним розподілом справ (матеріалів) між суддями, керівником апарату суду або іншою особою функцій, пов`язаних з судовим розглядом справи, не може бути самостійним предметом судового розгляду. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади. Право особи, яка бере участь у судовому процесі (кримінальному провадженні) на незалежний і безсторонній суд забезпечується у передбачений процесуальним законодавством спосіб, у тому числі реалізацією права заявити відвід судді, можливістю оскарження рішення з підстав розгляду справи (заяви, інших матеріалів) незаконним складом суду, якщо таке рішення може бути оскаржене, тощо.
Отож, ухвалюючи оскаржувані судові рішення у цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги у цій справі безпосередньо стосуються процесуальних дій суддів в межах розгляду справи №9901/469/21, а отже спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та на підставі частини першої статті 170 КАС України відмовлено у відкритті провадження.
При цьому, заявник у касаційній скарзі сам вказує на те, що він обізнаний з листом судді Бишевої Л.І. від 04 листопада 2024 року № 9901/469/21/50690/24, у якому вказано про ухвалене Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду рішення суду, у тому числі щодо присвоєння рішенню грифу секретності "Таємно".
Необхідно зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" оскаржувало в апеляційному порядку рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року, а отже мало можливість оскаржити його і в частині ухвалення рішення щодо присвоєння грифу секретності "Таємно".
Водночас автор касаційної скарги, оскаржуючи в цій справі рішення суду визначене у частині другій статті 328 КАС України, не наводить обґрунтувань помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо порушення норм процесуального права при відмові у відкритті провадженні у цій справі, обмежившись посиланням на нерелевантні судові рішення Верховного Суду. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження ухвали Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 320/16684/25.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 320/16684/25 за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" до суддів Верховного Суду Бишевої Людмили Іванівни, Хохуляк В`ячеслава Віссаріоновича , Олендера Ігоря Ярославовича, Ханової Раїси Федорівни, Гончарової Ірини Анатоліївни про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення, повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. 

Суддя	А.Г. Загороднюк