УХВАЛА

04 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/3755/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Міщенка І. С.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?Сільськогосподарське підприємство ?Бікар?
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Сільськогосподарське підприємство ?Бікар? 
про перегляд постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 за нововиявленими обставинами у справі
за позовом Акціонерного товариства ?Українська залізниця? в особі Регіональної філії ?Одеська залізниця? 
до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Болградзаготзерно?,
за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ?Сільськогосподарське підприємство ?Бікар?,
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,
ВСТАНОВИВ:
07.12.2021 Акціонерне товариство ?Українська залізниця? в особі Регіональної філії ?Одеська залізниця? (далі - Укрзалізниця) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Болградзаготзерно? про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном верхня будова під`їзної колії №15 ст.  Болград шляхом допуску працівників, техніки та обладнання позивача до майна - верхня будова під`їзної колії №15 ст.  Болград для його демонтажу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог Укрзалізниці до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Болградзаготзерно? про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном з огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача.
Не погоджуючись із судовим рішенням, Укрзалізниця звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022, в якій просила рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю ?Сільськогосподарське підприємство ?Бікар? (далі - ТОВ ?СП ?Бікар?, скаржник) до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено.
Постанова мотивована тим, що викладеними у позовній заяві та доданими до неї доказами підтверджується, що право власності Укрзалізниці порушується саме Товариством з обмеженою відповідальністю ?Болградзаготзерно?, тобто останнім створені перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном його власнику, а тому ці права підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. 
22.09.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ ?СП ?Бікар? про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023.
Заява обґрунтована тим, що на момент розгляду справи №916/3755/21 у заявника не могли бути в наявності докази того, що спірне майно, а саме - верхня будова під`їзної колії №15 ст. Болград, було приватизовано або вибуло з державної власності з огляду на те, що ТОВ ?СП ?Бікар? не було первісним власником даного майна після вибуття з державної власності і про процедуру приватизації, її результати стало відомо лише після перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 по справі №916/3755/21 в апеляційному та касаційному порядку, та після отримання з Державного архіву та КП ?Болградське бюро технічної інвентаризації? відповідної інформації. 
На підтвердження зазначеного заявник додав наступні документи: 
- копію листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях за вих.№10-7-03613 від 22.07.2025; 
- копію листа Державного архіву Одеської області Одеської обласної державної адміністрації за вих. №6202/06-20 від 22.08.2025;
- копію Наказу Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України № 1475 від 25.12.1997 ?Про створення відкритого акціонерного товариства ?Болградський комбінат хлібопродуктів?;
- виписки відомостей результатів інвентаризації майна ВАТ ?Болградський комбінат хлібопродуктів?, копію відомостей розрахунку вартості передавальних пристроїв Болградського орендного підприємства станом на 01.04.1977;
- копію Інвентаризаційного опису №6 основних засобів від 01.04.1997,
- копію листа КП ?Болградське бюро технічної інвентаризації? за вих. №21 від 03.09.2025; 
- копію Договору купівлі-продажу нерухомого майна №5715 від 17.08.2000;
- копію акту приймання-передачі по договору купівлі-продажу нерухомого майна №5715 від 17.08.2000.
Заявник зазначав, що наведені ним нововиявлені обставини підтверджують проведення та завершення процедури приватизації майна орендного підприємства ?Болградське хлібоприймальне підприємство? та вибуття із державної власності залізничних під`їзних шляхів при станції Болград Одеської залізниці, що примикають до шляху №1 стрілкою №15, тому просив постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 скасувати, та прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу Укрзалізниці на рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 без змін.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 у задоволенні заяви ТОВ ?СП ?Бікар? про перегляд постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 за нововиявленими обставинами відмовлено повністю, зазначену постанову залишено в силі.
Ухвала мотивована тим, що наведені заявником обставини не відповідають визначеним процесуальним законом ознакам нововиявлених обставин, а є по суті новими доказами, які через суб`єктивну поведінку (бездіяльність) ТОВ ?СП ?Бікар? не були подані під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не підтверджують наявність нововиявлених обставин у розумінні положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а заява ТОВ ?СП ?Бікар? про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 спрямована на переоцінку тих доказів, які суд апеляційної інстанції вже дослідив під час розгляду справи №915/3755/21, що не відповідає меті та змісту процесуального інституту перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, який не передбачає здійснення такого перегляду задля виправлення недоліків процесуальної поведінки заявника під час первісного розгляду справи;.
17.11.2025 (через систему ?Електронний суд?) ТОВ ?СП ?Бікар? звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2025, в якій просить касаційну скаргу на зазначену ухвалу задовольнити; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 скасувати та прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу Укрзалізниці на рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 без змін.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції розглянуто справу з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.
Відповідно до частини 1 статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Верховний Суд вже неодноразово зазначав, що необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, існування обставин на час розгляду справи, по-друге те, що ці обставини не були та не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, по-третє, істотність цих обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення.
Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). Так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом у разі виконання вимог процесуального закону. Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1502/15, від 10.03.2020 у справі №910/10784/18.
За приписами частини 4 статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Тобто не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.
Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
При цьому вирішення питання, чи вірно судом надано оцінку певним доказам, належить до компетенції судів вищих інстанцій, та не може бути вирішено в рамках розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
Заявник у якості нововиявленої обставини зазначав отриману ним вже після ухвалення судового рішення у цій справі інформацію від Державного архіву Одеської області Одеської обласної державної адміністрації та від КП ?Болградське бюро технічної інвентаризації?, яка, на думку заявника, свідчить про вибуття з державної власності та приватизацію ?залізничних під`їзних шляхів при станції Болград Одеської залізниці, що примикають до шляху №1 стрілкою №15, що знаходяться на території цілісного майнового комплексу ТОВ ?СП ?Бікар?.
При цьому, обов`язковою умовою для визнання обставин нововиявленими є не лише відсутність у заявника інформації про них на час розгляду справи, а й об`єктивна неможливість одержати її у відповідний час (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2025 у справі №914/1896/22).
Як з`ясовано судом апеляційної інстанції, ТОВ ?СП ?Бікар? не надав доказів, які б свідчили про вчинення ним дій з метою отримання відповідної інформації та доказів станом на час розгляду судами спору по суті, як і не зазначив, чому він не мав можливості вчинити відповідні дії раніше, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виявлення відповідних обставин вже після прийняття остаточного судового рішення у цій справі було наслідком виключно суб`єктивних дій (бездіяльності) заявника, який не був позбавлений можливості з`ясувати такі обставини у будь-який момент до вирішення судом спору, а отже такі обставини не відповідають визначеним процесуальним законом ознакам нововиявлених обставин.
У касаційній скарзі (арк. к-с 5) заявник зазначає, що про існування обставин того, що ТОВ ?СП ?Бікар? не було первісним власником майна, щодо якого виник спір після його вибуття із державної власності і про процедуру приватизації, стало відомо лише після перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 13.12.2022 по справі №916/3755/21 в апеляційному та касаційному порядку та після отримання відповідних документів, однак у цій справі позов був заявлений про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - верхньою будовою під`їзної колії №15 ст.  Болград шляхом допуску працівників, техніки та обладнання позивача до вказаного майна, яке позивач вважав державною власністю, для його демонтажу. 
Пунктом 2 частини 4 статті 320 ГПК України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків у змагальності процесу, у тому числі і неподання до суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи не є нововиявленими обставинами (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2020 у справі № 711/8648/16, від 06.04.2020 у справі № 369/8770/14-ц).
Отже, заявник не довів наявності сукупності необхідних ознак існування нововиявлених обставин у розумінні пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України, що є необхідною умовою для перегляду судового рішення з підстав, визначених вказаною нормою.
Разом з тим, частина 2 статті 300 ГПК України імперативно вказує на відсутність у суду касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У поданій касаційній скарзі скаржником не наведено переконливих доводів щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування. 
Саме лише прагнення скаржника здійснити переоцінку наявних у матеріалах справи доказів та перевірку обставин цієї справи з урахуванням його власних висновків щодо застосування апеляційним господарським судом норм права та оцінки поданих доказів не є достатньою підставою для перегляду судового рішення, ухваленого апеляційною інстанцією, у касаційному порядку, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
У пунктах 7.6- 7.8 Рішення Конституційного Суду України від 22.11.2023 у справі № 10-р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд з прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та вирішенні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі (Цивільному процесуальному кодексі України) підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою вирішення Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики.
З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскарженої ухвали, оскільки документи, на які посилається заявник, за своїм змістом не спростовують обставин, які були покладені в основу судового рішення, а отже зазначені заявником обставини не можуть вважатися нововиявленими за своїм визначенням, не впливають на суть постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 у цій справі.
За змістом частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ ?СП ?Бікар?, оскільки правильне застосовування норм права судом попередньої інстанції під час прийняття оскарженого судового рішення є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 ГПК України, 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №916/3755/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Сільськогосподарське підприємство ?Бікар? на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2025.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий                                                                                Г. М. Мачульський

Судді                                                                                          Л. І. Рогач

                                                                                          І. С. Міщенко