ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 203/572/24
провадження № 61-6050св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, 
у складі судді Казак С. Ю., від 03 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Макарова М. О., від 08 квітня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У січні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Н. М., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, визнання права іпотекодержателя.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни найменування - ПАТ КБ «ПриватБанк», а в подальшому АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNDVGB00000447, відповідно до умов якого їй було надано кредит в розмірі 59 200 доларів США на строк до 09 листопада 2027 року.
3. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 , 09 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки № DNDVGB00000447, за яким в іпотеку було передано майнові права на отримання у власність згідно з договором № К-26-Ц від 08 серпня 2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , де ТОВ БКФ «Місія» забудовник, нерухомого майна - місця у гаражі, будівельний номер за проектом 26-ц, довжиною 6,4 м, шириною 4,29 м, розташованого на цокольному поверсі будинку 
АДРЕСА_1 .
4. Умовами договору іпотеки було передбачено, що після завершення будівництва майно буде зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий, виділений в натурі об`єкт права власності та після завершення будівництва залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору.
5. 09 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження № 6001719.
6. 24 жовтня 2008 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1 набула право власності на паркувальне місце № НОМЕР_1 
у приміщенні АДРЕСА_1 .
7. У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся з позовом до суду та заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2023 року у справі № 203/4117/22 з ОСОБА_1 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 771,22 доларів США. На виконання вказаного рішення судом 08 листопада 2023 року було видано виконавчий лист, а постановою приватного виконавця від 01 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 і прийнято постанову про арешт майна боржника.
8. 30 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та її сином - ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу зазначеного паркувального місця та договір іпотеки, відповідно до умов якого паркувальне місце ОСОБА_2 передано в іпотеку ОСОБА_1 для забезпечення повернення позики в сумі 50 000 грн. В цей же день іпотеку зареєстровано за № 51547503.
9. Посилаючись на наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань за кредитним договором, відчуження предмету іпотеки без згоди банку на користь свого близького родича - сина, з подальшим укладенням між ними договору іпотеки з метою уникнення звернення стягнення, що є свідченням недобросовісності їх дій, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд:
- визнати недійсними договори купівлі-продажу та іпотеки від 30 серпня 2023 року;
- визнати за банком право іпотекодержателя з 24 жовтня 2008 року на паркувальне місце № НОМЕР_1 у приміщенні 
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2788776512020).
Короткий зміст судових рішень
10. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року, позов задоволено частково.
Визнано за АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договору іпотеки 
№ DNDVGB00000447 від 09 листопада 2007 року право іпотекодержателя 
з 24 жовтня 2008 року на паркувальне місце № НОМЕР_1 у приміщенні 
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2788776512020. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
11. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що АТ КБ «ПриватБанк» довело наявність у нього права іпотекодержателя щодо спірного нерухомого майна, яке виникло на підставі укладеного між банком та ОСОБА_1 договору іпотеки № DNDVGB00000447 від 09 листопада 2007 року. При цьому суди вважали, що вимога позивача про визнання за ним відповідно до договору іпотеки права іпотекодержателя є належним способом захисту права, оскільки після завершення будівництва та видачі ОСОБА_1 у жовтні 
2008 року свідоцтва про право власності на закінчений будівництвом об`єкт нерухомості за договором № К-26-Ц від 08 серпня 2007 року, нерухоме майно залишилось предметом іпотеки.
12. Водночас суди не вбачали підстав для задоволення вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки від 30 серпня 2023 року, які укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки ці вимоги не є належним способом захисту порушеного права позивача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13. У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки від 30 серпня 2023 року, ухваливши в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
14. 09 травня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 
2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 
2025 року.
15. Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 203/572/24, які у червні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
16. Підставою касаційного оскарження судових рішень банк зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 910/23097/17, у постановах Верховного Суду від 28 листопада 
2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі 
№ 904/7905/16, від 03 березня 2020 року у справі № 910/7976/17, від 03 березня 2020 року у справі № 916/3600/15, від 26 травня 2020 року у справі 
№ 922/3796/16, від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19, від 15 вересня 2021 року у справі 
№ 606/1636/18, від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18-ц, 
від 05 жовтня 2023 року у справі № 908/802/20 (908/2766/22) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
17. Вказує, що оспорювані договори купівлі-продажу та іпотеки від 30 серпня 2023 року мають ознаки фраудаторних правочинів, а тому звернення з позовом про визнання їх недійсними на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну та ефективну можливість захисту порушених прав позивача.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Обставини справи, встановлені судами
18. 09 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни найменування - ПАТ КБ «ПриватБанк», а в подальшому АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNDVGB00000447, відповідно до умов пункту 7.1 якого останній було надано кредит в розмірі 59 200 доларів США, на строк до 09 листопада 2027 року, на споживчі цілі, а саме: оплату по договору про участь у Фонді фінансування будівництва.
19. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 09 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № DNDVGB00000447, відповідно до умов пункту 38.3 якого ОСОБА_1 в іпотеку банку було передано майнові права на отримання у власність згідно з договором № К-26-Ц від 08 серпня 2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , де ТОВ БКФ «Місія» забудовник нерухомого майна будівництво якого не завершено, а саме: місця у гаражі, будівельний номер за проектом 26-Ц, довжиною 6,4 м, шириною 4,29 м, розташованого на цокольному поверсі будинку 
АДРЕСА_1 (наразі - м. Дніпро).
20. Умовами пункту 38.3 договору іпотеку також було передбачено, що після завершення будівництва майно буде зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий, виділений в натурі об`єкт права власності. Майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Після завершення будівництва майно залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору.
21. 09 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом було зареєстровано відповідне обтяження за № 6001719.
22. У зв`язку із невиконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся з позовом до суду та заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 30 червня 2023 року у справі № 203/4117/22 з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNDVGB00000447 від 09 листопада 2007 року в розмірі 27 771,22 доларів США.
23. 08 листопада 2023 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який банком пред`явлено для примусового виконання приватному виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І. В., постановами якого від 01 грудня 2023 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2, а також накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 
24. 24 жовтня 2008 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконкому № 206 від 14 лютого 2008 року, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на паркувальне місце № НОМЕР_1 у приміщенні АДРЕСА_1 .
25. 30 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу зазначеного паркувального місця та в цей же день - договір іпотеки, відповідно до умов якого паркувальне місце ОСОБА_2 передано в іпотеку ОСОБА_1 
26. 30 серпня 2023 року приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки від 30 серпня 2023 року зареєстровано іпотеку (номер запису про іпотеку 515447503) та обтяження на паркувальне місце № 26 у приміщенні АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 51547744).
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
27. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
28. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
29. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
30. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
31. У розглядуваній справі АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки 
від 30 серпня 2023 року, а також визнання за банком права іпотекодержателя.
32. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 
2025 року в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про визнання за банком права іпотекодержателя в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині касаційним судом не переглядається.
33. Банк оскаржує судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки 
від 30 серпня 2023 року.
34. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги, колегія суддів враховує, що згідно з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
35. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).
36. У пункті 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 зазначено, що у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
37. Вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних правочинів, суди попередніх інстанцій, врахувавши, зокрема висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 червня 2021 року у справі 
№ 922/2416/17, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки належним способом захисту прав банку є визнання за ним права іпотекодержателя на спірне майно з 24 жовтня 2008 року, тобто з моменту реєстрації на нього права власності ОСОБА_1 .
Водночас, за обставин розглядуваної справи, вимоги про визнання недійсними оспорюваних правочинів, не є належним способом захисту прав банку, який вважає, що іпотека є та залишалася чинною, і за яким визнано право іпотекодержателя на іпотечне майно з дати реєстрації права власності на нього.
38. З огляду на підтвердження судом дати виникнення у банку прав іпотекодержателя, він має пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки перед вимогами будь-яких інших осіб.
39. У разі визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна та внесення відповідного запису до державного реєстру іпотек, іпотекодержатель, відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», набуває право пред`явити вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки особі, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки та яка набула статус іпотекодавця.
40. Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/247/20, від 30 квітня 2025 року у справі № 307/1952/21, від 30 липня 
2025 року у справі № 522/3803/22, та не суперечать висновкам Верховного Суду щодо підстав визнання правочинів фраудаторними, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
41. Встановивши, що вимоги про визнання правочинів недійсними не є належним способом захисту прав банку, суди не давали оцінку оспорюваним правочинам на предмет їх фраудаторності.
42. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
43. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
44. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
45. У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
2. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 
2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников