ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа № 911/865/24 

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Фінанс"
на рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Фінанс"
до Бучанської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Укрпошта",
про визнання протиправним та скасування рішень, реєстрацій та зобов`язання вчинення дій.

У судовому засіданні взяли участь представники: позивача - Юхта М. С., відповідача - Галдецька Ю. В. 

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Пік Фінанс" (далі - ТОВ "Пік Фінанс" та/або позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Бучанської міської ради (далі - Міськрада та/або відповідач) з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог про:
визнання протиправними та скасування рішення тридцять восьмої сесії восьмого скликання Міськради від 22.12.2022 № 3314-38-VIII "Про розробку документації із землеустрою, про розгляд звернення ТОВ "Пік Фінанс"" (далі - рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII) та рішення сорок четвертої сесії восьмого скликання Міськради від 01.06.2023 № 3570-38-VIII "Про затвердження документації із землеустрою про поділ земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером 3210945300:01:057:0012 по вул. Інститутська, 17-а в м. Буча" (далі - рішення від 01.06.2023 № 3570-38-VIII); 
визнання протиправною та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок: площею 2,1745 га з кадастровим номером: 3210945300:01:057:0002; площею 1,1244 га з кадастровим номером: 3210945300:01:057:0003, які виникли внаслідок скасування реєстрації та поділу земельної ділянки, площею 3,2989 га з кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, що розташована по вул. Інститутська, 17-а в м. Буча;
визнання за позивачем права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, площею 3,2989 га, що розташована по вул.Інститутська, 17-а в м. Буча;
зобов`язання відповідача передати в оренду позивачу земельну ділянку з кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, площею 3,2989 га, що розташована по вул. Інститутська, 17-а в м. Буча.
1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок прийняття відповідачем спірних рішень, позивач позбавлений можливості реалізувати його права на оренду спірної земельної ділянки, яка розміщена під нерухомим майном, яке перебуває у його власності.
1.3. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII та від 01.06.2023 № 3570-38-VIII прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 14.05.2021 між Акціонерним товариством "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта" та/або третя особа) та ТОВ "Пік Фінанс" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - договір), за умовами якого третя особа зобов?язувалась передати у власність, а позивач оплатити та прийняти нерухоме майно - будівлі та споруди, розташоване за адресою: Київська область, місто Буча, вулиця Інститутська, будинок 17-а.
14.05.2021 третя особа передала, а позивач прийняв нерухоме майно, про що сторонами підписаний акт передавання-приймання нерухомого майна до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гороховою Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 293.
14.05.2021 позивач зареєстрував право власності на вищевказане нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2021, індексний номер витягу: 25613279.
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 3,2989 га, за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Інститутська, буд. 17-а.
14.05.2021 АТ "Укрпошта" подало нотаріально завірену заяву про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою в порядку статей 120, 141, 142 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), після чого 24.06.2021 відповідач прийняв рішення № 1363-13-VIII "Про прийняття до комунальної власності земельної ділянки за кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, Про припинення права постійного користування земельною ділянкою 3210945300:01:057:0012, у зв`язку з добровільною відмовою", відповідно до якого, було вирішено прийняти до комунальної власності земельну ділянку кадастровий номер 3210945300:01:057:0012, площа 3,2989 га, розташовану по вул. Інститутська, 17-а в м. Буча; доручити міському голові Федоруку А. П. підписати акт прийому-передачі земельної ділянки 3210945300:01:057:0012; припинити Головному навчальному центру "Зелена Буча" (код ЄДРПОУ 26426417) АТ "Укрпошта" право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 3210945300:01:057:0012, площа 3,2989 га, що розташована по АДРЕСА_1 .
24.06.2021 між третьою особою та відповідачем підписано акт прийому-передачі земельної ділянки.
18.06.2021 позивач звернувся до відповідача з листом № 2021-06-18/1 щодо передачі в оренду земельної ділянки, в якому просив надати в оренду, строком 49 років, земельну ділянку, площею 3,2989 га, розташовану в м. Буча, по вул. Інститутській, 17-а.
Розглянувши звернення позивача, відповідач прийняв спірне рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII, відповідно до якого, зокрема, було вирішено розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 3210945300:01:057:0012, площею 3,2989 га, що розташована по вул. Інститутська, 17-а, м. Буча, на дві земельні ділянки, площею 1,1244 га, та площею 2,1745 га; повернутися до розгляду питання ТОВ "Пік Фінанс" після затвердження технічної документації із землеустрою.
Також 01.06.2023 відповідачем було прийняте спірне рішення № 3570-44-VIII згідно з яким, зокрема, було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності 3210945300:01:057:0012, що розташована по вул. Інститутська, 17-а, в м. Буча; поділити земельну ділянку комунальної власності 3210945300:01:057:0012, на дві земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку площею 2,1745 га, за кадастровим номером 3210800000:01:057:0002 та на земельну ділянку площею 1,1244 га, за кадастровим номером 3210800000:01:057:0003.
Вважаючи, що, у зв`язку з прийняттям вказаних рішень, його права порушені, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі. 
3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2025 у справі № 911/865/24 (суддя Грабець С. Ю.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 (Коробенко Г. П. - головуючий, судді: Тарасенко К. В., Тищенко А. І.) у задоволенні позову відмовлено повністю.
3.2. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, з`ясувавши обставини у справі, дослідивши у судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, дійшов висновку, що доказів, які підтверджували б порушення відповідачем прав позивача, у зв`язку з прийняттям відповідачем рішень від 22.12.2022 № 3314-38-VIII та від 01.06.2023 № 3570-38-VIII, представник позивача суду не надав, тому вимоги про визнання протиправним та скасування рішень, реєстрацій та зобов`язання вчинення дій є необґрунтованими та такими, що задоволенню судом не підлягають.
4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї
4.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 у справі № 911/865/24, ТОВ "Пік Фінанс" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача 15 140,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви, 22 710,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 30 280,00 грн судового збору за подання касаційної скарги, 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи в суді першої інстанції, 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
4.2. Скаржник наголошує, що наявні підстави касаційного оскарження рішення та постанови, що визначені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
4.3. Так, на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вважає, що під час розгляду справи суди застосували норми права, а саме положення статей 79, 79-1, 120, 141, 142, 150 ЗК України, статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування правових позицій Верховного Суду України, Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 22.06.2021 у справі № 200/606/18; від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 24.09.2025 у справі № 303/3063/22, від 04.09.2019 у справі № 599/567/17, від 15.12.2021 у справі № 924/856/20, від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, від 12.03.2025 у справі № 914/192/23.
4.4. Обґрунтовуючи касаційні вимоги скаржник наголошує на порушенні норм процесуального права, а саме на тому, що суди не надали належної оцінки постанові Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 у цій справі, якою було заборонено вчиняти дії щодо поділу спірної земельної ділянки. Ігнорування ухвали про забезпечення позову суперечить вимогам статті 129-1 Конституції України та статті 18 ГПК України про обов`язковість судових рішень.
Окрім наведеного, суди попередніх інстанцій допустили істотне порушення норм процесуального права, залишивши поза увагою факт вчинення Міськрадою протиправних дій вже після ухвалення постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 у справі № 911/865/24, якою було заборонено вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, площею 3,2989 га або її поділеними частинами.
Зокрема, 26.07.2024 Міськрада ухвалила рішення № 4682-61-VIII, яке прямо суперечило зазначеній судовій забороні. Проте апеляційний суд дійшов хибного висновку, що посилання позивача на це рішення "не має вирішального значення", оскільки попередні рішення Міськради (від 22.12.2022 року та 01.06.2023 року) були прийняті до накладення заборони.
Такий підхід є необґрунтованим, оскільки рішення Міськради від 26.07.2024 № 4682-61-VIII є не ізольованим актом, а продовженням і реалізацією незаконних рішень 2022-2023 років, і саме його прийняття після встановлення судової заборони підтверджує триваючий характер порушення.
У контексті наведеного скаржник наголошує на тому, що у межах окремих аспектів спірних правовідносин, зокрема щодо правових наслідків невиконання ухвали про забезпечення позову органом місцевого самоврядування, відсутній висновок Верховного Суду, що зумовлює необхідність касаційного перегляду справи також на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.
На сьогодні Верховний Суд не висловив правової позиції щодо того, чи є невиконання ухвали суду про забезпечення позову органом місцевого самоврядування самостійною підставою для визнання прийнятих ним рішень протиправними, а також не визначив правові наслідки подальшого ухвалення рішень всупереч судовій забороні. Відсутність такого висновку створює ситуацію правової невизначеності щодо меж відповідальності органів місцевого самоврядування, що, у свою чергу, потребує формування єдиної правозастосовної практики Верховним Судом з метою забезпечення ефективності судового захисту та непорушності авторитету судових рішень.
У цій справі саме через бездіяльність судів попередніх інстанцій у реагуванні на факт порушення ухвали про забезпечення позову виникла правова невизначеність у статусі земельної ділянки: вона одночасно вважається предметом судового спору та об`єктом нових правовідносин, створених відповідачем у порушення судової заборони. Це призвело до підриву довіри до правосуддя, адже позивач, попри ухвалене на його користь забезпечення позову, залишився без реального захисту своїх прав.
Відсутність єдиного підходу до застосування вказаних норм призводить до правової невизначеності та підриває принцип обов`язковості судових рішень, закріплений у статті 124 Конституції України.
4.5. Міськрада у відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та постанову - без змін, судові витрати у справі покласти на позивача.
5. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, касаційний господарський суд переглядає оскаржувані судові рішення в межах вимог касаційної скарги.
5.3. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає про таке.
Так, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі стали, зокрема, положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Згідно із вказаним пунктом підставами касаційного оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Тобто, відповідно до положень згаданої норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Враховуючи наведене, проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах № 200/606/18, № 6-2225цс16, № 6-253цс16, № 910/18560/16, № 303/3063/22, № 99/567/17, № 924/856/20, № 233/2021/19, № 914/192/23, на неврахування правових висновків в яких посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, а тому підстави для здійснення касаційного провадження у цій справі з покладенням в основу правових висновків із постанов суду касаційної інстанції, на які посилається скаржник відсутні з огляду на таке.
Як зазначалося вище, предметом спору у цій справі є: визнання протиправними та скасування рішень Міськради від 22.12.2022 № 3314-38-VIII та від 01.06.2023 № 3570-38-VIII; визнання протиправною та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок: площею 2,1745 га з кадастровим номером: 3210945300:01:057:0002; площею 1,1244 га з кадастровим номером: 3210945300:01:057:0003, які виникли внаслідок скасування реєстрації та поділу земельної ділянки, площею 3,2989 га з кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, що розташована по АДРЕСА_1 ; визнання за позивачем права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, площею 3,2989 га, що розташована по АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідача передати позивачу земельну ділянку з кадастровим номером 3210945300:01:057:0012, площею 3,2989 га, що розташована по АДРЕСА_1 , в оренду.
Разом з цим, у справі № 200/606/18 (постанова від 22.06.2021), на яку посилається скаржника, як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, розглядався позов фізичної особи до банку та нотаріуса про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та визнання права власності на земельну ділянку, на якій розташовано придбане позивачем на електронних торгах нерухоме майно. У межах цієї справи Верховний Суд вирішуючи правове питання щодо дотримання балансу інтересів стягувача, боржника та покупця майна боржника, яке реалізовується у виконавчому провадженні, дійшов висновку, що якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, то відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону. Таким чином, обставини та предмет спору у зазначеній справі є відмінними від обставин та предмета спору у справі, що переглядається.
У справі № 6-2225цс16 (постанова від 12.10.2016) предметом спору було визнання припиненим права постійного користування землею та визнання права користування земельною ділянкою, що також є відмінним від обставин та предмету спору у справі, що переглядається.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16, колегія суддів вважає нерелевантними, оскільки спір за позовом ОСОБА_1 до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, Херсонського державного університету стосувався визнання недійсними рішення селищної ради від 24.10.2006 "Про затвердження технічної документації по наданню в постійне користування Херсонському державному університету земельної ділянки площею 5,1188 га під розміщення існуючого спортивно-оздоровчого табору " ІНФОРМАЦІЯ_1 " із земель запасу селищної ради за адресою: АДРЕСА_2 " та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, що у свою чергу свідчить про те, що у зазначеній постанові правові висновки зроблені за інших встановлених обставин справи.
Стосовно посилань скаржника на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що правовідносини у наведеній справі стосувалися обставин розпорядження міською радою земельною ділянкою, яка відноситься до земель оборони та є державною власністю без зміни її цільового призначення, а також за відсутності відмови землекористувача від права користування спірною земельною ділянкою, що не свідчить про подібність правовідносин у справі № 910/18560/16 з правовідносинами у справі № 911/865/24, предметом розгляду в якій є. зокрема, вимоги про визнання противоправним та скасування рішень про поділ земельної ділянки комунальної власності.
У справі № 303/3063/22 розглядався спір про визнання незаконним і скасування рішень Мукачівської міської ради про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування релігійній громаді, подальше затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування та надання земельної ділянки площею 0,1349 га на вул. Підгорянській, 92 в м. Мукачево релігійній громаді у постійне користування, що є відмінним від обставин та предмета спору у справі, що переглядається спірним в якій є питання поділу земельної ділянки. 
У постанові від 04.09.2019 у справі № 599/567/17 Велика Палата Верховного Суду вирішувала спір про усунення перешкод в реалізації права на приватизацію земельних ділянок шляхом визнання права на отримання кадастрових номерів та приватизацію земельних ділянок, зобов`язання затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та передати земельні ділянки у власність. 
Також скаржник посилається на справу № 924/856/20, в якій предметом позову було визнання протиправним та скасування рішення Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 85, яким Акціонерному товариству "Видавництво "Поділля" Корпоративного підприємства AT "ДАК Укрвидавполіграфія" припинено право постійного користування земельною ділянкою з підстави систематичної несплати позивачем земельного податку, що є відмінним від обставин та предмета спору у справі, що переглядається.
У справі № 233/2021/19 розглядався спір за позовом Приватного акціонерного товариства "АПК-ІНВЕСТ" до Безкоровайної Ольги Василівни про переукладення договору оренди землі та за зустрічним позовом відповідачки до позивача про припинення договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання. 
У справі № 914/192/23 розглядався спір про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 46101336600:02:005:0030 площею 0,0638 га з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої ділянки; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права - права оренди цієї земельної ділянки ТОВ "Фрідом Авеню", припинивши інше речове право - право оренди земельної ділянки; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Міськради на цю земельну ділянку з одночасним припиненням речового права. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що реєстрація спірної земельної ділянки як земель житлової та громадської забудови відбулося незаконно та з порушенням вимог статей 53-54 ЗК України та статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" і не відповідає її категорії як землі історико-культурного призначення. При цьому для реального відновлення порушеного права необхідно скасувати реєстрацію права власності та права оренди.
Наведене свідчить про те, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами спору у справах № 200/606/18, № 6-2225цс16, № 6-253цс16, № 910/18560/16, № 303/3063/22, № 599/567/17, № 924/856/20, № 233/2021/19, є очевидно неподібними тим, які мають місце у цій справі № 911/865/24, оскільки різняться вони змістом (суттю) відносин, матеріально-правовим регулюванням, а також (що у цьому випадку важливо) об`єктом оскарження та предметом позовних вимог, а тому застосування норм права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані скаржником для порівняння судові рішення суду касаційної інстанції - релевантними до обставин цієї справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність. 
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Зважаючи на викладене, доводи скаржника про неврахування висновків, викладених у вказаних постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, є безпідставними.
Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18). 
З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що правовідносини у наведених скаржником справах є подібними із правовідносинами у справі, що переглядається у касаційному порядку, а тому Верховний Суд вважає за необхідне закрити касаційне провадженні у цій частині на підставі пункту 5 статті 296 ГПК України.
5.4. Посилання скаржника на відсутність правового висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах "щодо правових наслідків невиконання ухвали про забезпечення позову органом місцевого самоврядування та щодо того, чи є невиконання ухвали суду про забезпечення позову органом місцевого самоврядування самостійною підставою для визнання прийнятих ним рішень протиправними, а також правових наслідків подальшого ухвалення рішень всупереч судовій забороні" не може бути розцінено як подання касаційної скарги, у тому числі на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК, оскільки скаржник не вказав, яку саме норму права суди попередніх інстанцій застосували неправильно і щодо якої відсутній висновок Верховного Суду при вирішенні спору у подібних правовідносинах, а також не обґрунтував необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. 
Наведені доводи в цілому зводяться до незгоди скаржника з прийняттям Міськрадою рішення від 26.07.2024 № 4682-61-VIII, яке не є предметом спору у цій справі, на чому також наголошував суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, у зв`язку з чим у Суду відсутні підстави для формування висновку порушеного скаржником у касаційній скарзі.
Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у цій частині враховує, що правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги, що має своїм наслідком відповідно до статті 300 ГПК України розгляд касаційної скарги в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. 
Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку вказане б призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальності та диспозитивності. 
Звідси, наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України у даному провадженні не підтвердилася. Посилання скаржника на приписи вказаної норми судом касаційної інстанції визнаються декларативними і формальними, що виключає скасування оскаржуваних рішень попередніх інстанцій.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
6.2. Згідно з частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.3. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а в іншій частині касаційного провадження за виключним випадком, передбаченим пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, про відсутність підстав для скасування судових рішень за мотивів, викладених скаржником у касаційній скарзі, оскільки доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не підтвердилися. 
7. Розподіл судових витрат
7.1. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Фінанс" на рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 у справі № 911/865/24, відкрите за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
В іншій частині касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Фінанс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 у справі № 911/865/24 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ