УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2026 року
м. Київ
справа № 991/8417/25
провадження № 51 - 4769 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги, 
встановив:
Вироком Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 серпня 2025 року між прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та підозрюваним ОСОБА_6 за участі його захисника ОСОБА_7 , з урахуванням внесених змін від 25 серпня 2025 року, у межах кримінального провадження № 52025000000000455 від 14 серпня 2025 року. 
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК), ч. 1 ст. 255 КК (у редакції Закону України №2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року) та призначено йому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, на державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 3 роки, без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 12 лютого 2024 року по 11 лютого 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. .
За ч. 2 ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, та на підставі ст. 76 КК покладено на нього ряд обов`язків.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та арешту майна.
Не погодившись із вказаним вироком, журналіст телеканалу «Еспресо» ОСОБА_5 звернулася до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року повернуто апеляційні скарги ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_15 , а також ОСОБА_5 на вирок Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року.
До Верховного Суду з касаційною скаргою звернувся адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , у якій просить скасувати ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На його думку, апеляційний суд необґрунтовано дійшов висновку про відсутність права на оскарження журналістом телеканалу «Еспресо» вироку Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року, який постановлений у кримінальному провадженні № 52025000000000455 від 14 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , при цьому повертаючи апеляційну скаргу, не дослідив належним чином право суспільства на доступ до суспільно важливої інформації, що стосується угоди про визнання винуватості ОСОБА_6 у резонансній справі про заволодіння арештованими нафтопродуктами на суму понад 967 млн грн, у зв`язку з чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до порушення прав суспільства.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального кодексу України (далі-КПК), суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За приписами ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 394 КПК встановлено підстави оскарження вироку суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості та вичерпний перелік осіб, які можуть звернутися з апеляційною скаргою на вказаний вирок.
Водночас, виходячи зі змісту Конституції України, а також положень ст.ст. 7, 24, 394 КПК у системному зв`язку, особа, яка не була учасником кримінального провадження, має право на оскарження вироку на підставі угоди за умови, що такий вирок стосується її прав, свобод або інтересів. 
Такий підхід закріплений у постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15.
У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, під час вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за скаргою іншої особи (зокрема, захисника або представника іншої особи), поданою на вирок на підставі угоди, суд має переконатися, що у тексті вироку містяться дані, які прямо вказують на таку особу, або встановлено обставини, що дозволяють суду з упевненістю її ідентифікувати. Крім того, вирок має безпосередньо стосуватися прав, свобод чи інтересів такої особи.
При цьому, посилання на те, що вирок стосується прав або інтересів іншої особи, має бути належним чином обґрунтовано з урахуванням змісту конкретного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має на це права.
Як убачається з матеріалів касаційної скарги, журналіст телеканалу «Еспресо» ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на вирок Вищого антикорупційного суду від 14 серпня 2025 року. Ухвалою судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року зазначену скаргу повернуто на підставі того, що її подано особою, яка не мала на це права.
Суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи своє рішення з приводу права на апеляційне оскарження вищевказаного вироку з підстав того, що умови затвердженої угоди між прокурором та ОСОБА_6 не відповідають інтересам суспільства, зазначив, що суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або його представника, пов`язаний із забезпеченням свого благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку. Журналіст телеканалу «Еспресо» не є учасником даного провадження, відтак, її особисті права та інтереси оскаржуваний вирок жодним чином не порушує, що фактично нею не заперечується. Відтак, вона не підпадає під категорію інших осіб в розумінні п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК, та не може звертатися з апеляційною скаргою на цей вирок.
Таким чином, апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, зокрема журналіста телеканалу «Еспресо» ОСОБА_5 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, що узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, сформульованим у постанові від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19)/
Колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не містять належних аргументів, які б свідчили про істотне порушення закону, що могло вплинути на законність судового рішення.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції підстав для задоволення касаційної скарги скаржника не вбачає та вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_2 ОСОБА_3