УХВАЛА

17 грудня 2025 року
м. Київ

cправа № 904/3353/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.   М. - головуючого, Краснова Є.   В., Рогач Л.   І.,
секретар судового засідання Зайченко   О.   Г.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ фарби України?
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025  (колегія суддів: Яценко О.   В. - головуючий, Хрипун О.   О., Тищенко О.   В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 (суддя Чинчин О.   В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ фарби України?
до: 1) Київського національного університету будівництва і архітектури;
2. Товариства з обмеженою відповідальністю ?Картель буд?, 
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача 1: 1) Міністерства освіти і науки України;
2) Київської міської державної адміністрації,
про визнання дійсним договору та визнання додаткової угоди укладеною,
за участю:
позивача: Мороз С. С. (адвокат)
відповідача-1: Лапоша Д. Ю. (адвокат)
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1          Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) ?ВКФ фарби України? звернулося до господарського суду з позовною заявою до Київського національного університету будівництва і архітектури (далі - Університет) та ТОВ   ?Картель буд?, в якій просило:
- визнати дійсним укладений 07.09.2015 між ТОВ ?ВКФ фарби України? та ТОВ   "Картель буд" договір №   07/09-15Ф3 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника;
- визнати укладену додаткову угоду до договору № 28/05-Ф3/14 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника від 28.05.2014 в редакції, яка викладені в позовній заяві.
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2014 між ТОВ ?ВКФ фарби України? та Державним вищим навчальним закладом "Київський індустріальний коледж" (далі - ДВНЗ "КІК") укладено договір №   28/05-Ф3/14 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника і Університет як правонаступник ДВНЗ "КІК" усувається від укладення додаткової угоди, заперечуючи факт правонаступництва за договором від 28.05.2014 №   28/05-ФЗ/14 та вказуючи на недійсність цього договору. При цьому, враховуючи ці обставини, ТОВ "Картель буд" також вживає дії, спрямовані на розірвання договору №   07/09-15Ф3 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника з ініціативи Університету.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025, у позові відмовлено.
2.2          Суд мотивував судове рішення, зокрема, тим, що вимога про визнання договору дійсним за своєю правовою природою є вимогою про визнання (встановлення) юридичного факту, а підтвердження (визнання) чи, навпаки, непідтвердження факту не є належним способом судового захисту прав та/або законних інтересів і не може здійснюватися як результат розгляду відповідної позовної вимоги. При цьому така вимога є неефективною, оскільки ухвалене у зв`язку з цим судове рішення неможливо виконати в примусовому порядку.
2.3          Також суд зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання додаткової угоди укладеною, оскільки врахував встановлену у справі №   826/4089/16 обставину щодо здійснення будівництва об`єкта без реєстрації декларації про початок будівельних робіт, а також те, що можливість укладення відповідної угоди пов`язується з отриманням погодження Кабінету Міністрів України відповідно до умов Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №   296 (далі - Порядок №   296), чого сторонами дотримано не було.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі ТОВ ?ВКФ фарби України? просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов повністю задовольнити.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначив про те, що суди:
- неправильно застосували положення частин 1 статті 204 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.09.2025 у справі №   910/14858/23, від 17.09.2025 у справі №   917/1861/24, від 19.02.2024 у справі №   567/3/22, оскільки з порушенням принципу диспозитивності, за умови відсутності позовної вимоги про визнання правочину недійсним, а отже за відсутності підстав констатувати оспорюваність правочину, фактично вирішили позов про визнання правочину недійсним і констатували вказане в мотивувальній частині судового рішення, визначивши це єдиною правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог;
- неправильно застосували Порядок №   296, оскільки не врахували про його непоширення на спірні правовідносини та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.05.2020 у справі №   910/15250/18, в якій сторони також уклали договір змішаної інвестиційно-підрядної форми, і суд касаційної інстанції вказав про те, що процесуальний закон наділяє господарський суд правом на визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, лише у разі подання відповідної заяви позивачем до закінчення підготовчого провадження, однак матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до суду з окремим або зустрічним позовом про визнання недійсним договору, а також від 16.11.2021 у справі №   910/8979/20, відповідно до яких Порядок №   296 прийнятий на підставі Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а враховуючи, що внеском у спільну діяльність є саме частина земельної ділянки державної форми власності, право розпорядження якою належить обласній державній адміністрації, до укладення цього договору не може бути застосовані цей Закон та Порядок №   296;
- не врахували, що визнання судом дійсним договору є належним способом захисту, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання і такий спосіб захисту відповідає умовам його належності (не суперечить закону, є ефективним, а законом або договором не визначено іншого ефективного способу захисту), наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №   916/1415/19.
3.3          У відзивах Університет та Міністерство освіти і науки України на касаційну скаргу просять залишити касаційну скаргу без задоволення. Університет зазначає, що Порядок №   296 застосовується до суб`єкта господарювання - тобто Університету, а не до об`єкта власності як неправильно вказує скаржник, а постанова Верховного Суду у справі №   910/8979/20 не може бути врахована з огляду на різні обставини справ (у наведеній справі був відсутній суб`єкт господарювання). 
3.4          Міністерство зазначає, що посадові особи ДВНЗ "КІК" не мали законних підстав виступати замовником будівництва та підписувати відповідні договори та документи на отримання дозвільної документації на проведення будівельних робіт, що призвело до порушення майнових прав як держави так і навчального закладу.
3.5          Подані 21.11.2025 скаржником додаткові пояснення, які за своєю суттю є доповненням до касаційної скарги, не можуть бути прийняті до розгляду разом із касаційною скаргою з огляду на положення частини 1 статті 298 ГПК України, а тому згідно з частиною 2 статті 118 ГПК України залишаються без розгляду.
4.          Мотивувальна частина
4.1          Суди встановили, що 28.05.2014 між ТОВ ?ВКФ фарби України? (Сторона-2) та ДВНЗ "КІК" (Сторона-1) укладено договір про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника №   28/05-ФЗ/14 (далі - Договір, Договір від 28.05.2014 №   28/05-ФЗ/14), предметом якого є спільна часткова участь сторін в спорудженні та введенні в експлуатацію гуртожитку та житлового будинку на земельній ділянці площею 0,9582 га, кадастровий номер 8000000000:91:050:0046.
4.2          Згідно з п. 3.2 Договору для виконання цього договору ДВНЗ "КІК" надає ТОВ   ?ВКФ фарби України? довіреність на виконання відповідних функцій замовника та передає за актом приймання-передачі будівельний майданчик, що належить ДВНЗ   "КІК" на праві постійного користування земельною ділянкою, що підтверджується державним актом та рішенням Київської міської ради.
4.3          Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 Договору ДВНЗ "КІК" протягом строку дії даного договору має забезпечити ТОВ ?ВКФ фарби України? безперешкодний доступ на будівельний майданчик та не має права будь-яким чином на власний розсуд без письмової та попередньої згоди ТОВ ?ВКФ фарби України? розпоряджатись земельною ділянкою, об`єктами майбутнього будівництва та обтяжувати їх.
4.4          У разі правонаступництва Сторони-1 умови даного Договору залишаються без змін і є обов`язковими для правонаступника Сторони-1 (п.11.5 Договору).
4.5          Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Сторона-1 передала, а Сторона-2 прийняла для виконання підготовчих та будівельних робіт будівельний майданчик площею 0,9582 га, розташований на вул. Українській, 6, в межах відповідної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:050:0046, що підтверджується Актом приймання-передачі будівельного майданчика від 28.05.2014.
4.6          Крім того, на виконання умов Договору ДВНЗ "КІК" видав довіреність, якою уповноважив ТОВ ?ВКФ фарби України? на здійснення функцій замовника будівництва щодо забудови земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:050:0046. Довіреність є безвідкличною та діє до закінчення строку дії договору.
4.7          Наказом Міністерства освіти і науки України "Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу "Київський індустріальний коледж" від 02.04.2015 №   389 вирішено реорганізувати ДВНЗ "КІК" шляхом його приєднання до Київського національного університету будівництва і архітектури". Пунктом 2 Наказу встановлено, що Київський національний університет будівництва і архітектури є правонаступником всього майна, прав та обов`язків ДВНЗ "КІК".
4.8          30.12.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис №   1 074 112 0008 025958 про припинення ДВНЗ "КІК" в результаті реорганізації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
4.9          Листом від 24.04.2024 №   1-Р-24 ТОВ ?ВКФ фарби України? надіслало на адресу Університету додаткову угоду №   2 до Договору, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 24.04.2024, накладної, фіскального чеку.
4.10          Листом від 10.06.2024 №   2-Р-24 ТОВ ?ВКФ фарби України? надіслало на адресу Університету додаткову угоду №   2 до Договору, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 10.06.2024, накладної, фіскального чеку. У відповідь на який останній листом від 12.07.2024 №   12-19/600 повідомив, що МОН жодних дозволів та погодження на укладення договорів, додаткових угод, що давала можливість вважати Університет стороною зобов`язання не надавало.
4.11          Крім того, 07.09.2015 між ТОВ ?ВКФ фарби України? (Сторона-1) та ТОВ   ?Картель буд? (Сторона-2) укладено Договір про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника №   07/09-15Ф3 (далі - Договір від 07.09.2015 №   07/09-15Ф3), предметом якого є спільна часткова участь сторін в спорудженні та введенні в експлуатацію об`єкта капітального будівництва на умовах Договору.
4.12          Листом від 19.04.2024 №   47 ТОВ "КАРТЕЛЬ БУД" повідомило ТОВ   ?Картель буд? про розірвання Договору від 07.09.2015 №   07/09-15 Ф3 на 5-й день з дня вручення вказаного повідомлення, а наслідком його розірвання є звільнення відповідача-2 від будь-яких зобов`язань визначених таким договором.
4.13          Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.14          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
4.15          Тобто, відповідно до положень цієї норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових:
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
4.16          Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі №   233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
4.17          При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
4.18          Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
4.19          Слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
4.20          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див. зокрема підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №   199/8324/19).
4.21          У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми права і не врахував висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах у справах, котрі наведені у пункті 3.2 цієї ухвали.
4.22          Колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову про визнання договору дійсним керувалися, зокрема тим, що ця вимога не є належним способом судового захисту, оскільки за своєю правовою природою є вимогою про визнання (встановлення) юридичного факту.
4.23          У постанові від 11.09.2018 у справі №   905/1926/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.
4.24          За практикою Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеної у постанові від 19.01.2021 у справі №   916/1415/19 і на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому Велика Палата Верховного Суду не вбачала за необхідне надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги.
4.25          Враховуючи те, що висновки судів про неналежність способу захисту у цій справі щодо заявлення вимоги про визнання договору дійсним є окремою підставою для відмови у позові відповідають вищенаведеній практиці, що свідчать про те, що суди застосували наведені скаржником норми права з урахуванням наведених скаржником у касаційній скарзі висновків Великої Палати Верховного Суду.
4.26          Крім того, оскільки касаційна скарга не містить виключних випадків касаційного оскарження в частині позовної вимоги про визнання додаткової угоди укладеною, містить лише загальні посилання на те, що суди не врахували доведений факт правонаступництва та правову природу договору, то у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для касаційного перегляду оскаржених судових рішень у цій частині.
4.27          Згідно з пунктами 4, 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.28          Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження на підставі пунктів 4, 5 частини 1 статті 296 ГПК України, оскільки доводи скаржника не підтвердилися.
4.29          У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ фарби України? у справі №   904/3353/24 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Г. М. Мачульський
Судді                                                                                                    Є. В. Краснов
                                                                                                    Л. І. Рогач