УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року
м. Київ
справа № 450/1333/16-к
провадження № 51-586ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційні скарги захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року задоволено частково клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 лютого 2016 року за № 12016140270000299, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
На підставі ст. 49 КК України звільнено  ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього в цій частині закрито відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Постановлено продовжити розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року вказане судове рішення залишено без зміни.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами, у яких порушують питання про перегляд зазначених ухвал в касаційному порядку.
При цьому за змістом доводів сторони захисту, захисник та обвинувачений оскаржують судові рішення лише в тій частині, що стосується відмови у закритті кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Мотиви Суду
Перевіривши матеріали провадження за касаційними скаргами, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Частиною 2 цієї статті закріплено, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
З копії ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року вбачається, що суд ухвалив рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, закриття кримінального провадження щодо нього в цій частині відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, та одночасно з цим про продовження розгляду справи за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 392 КПК України закріплено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.
Згідно з ч. 11 ст. 284 КПК України ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.
З долучених до касаційних скарг матеріалів убачається, що сторона захисту оскаржила в апеляційному порядку лише рішення про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. 
Натомість ухвала місцевого суду в частині закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 162 КК України взагалі не була предметом розгляду суду апеляційної інстанції.
Доводи касаційних скарг сторони захисту зводяться до незгоди саме з відмовою у закритті кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , таке рішення з огляду на наведені вище положення кримінального процесуального закону не підлягає оскарженню ані у апеляційному, ані у касаційному порядку.
За таких обставин, ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року та Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року, в тій частині у якій вони оскаржені стороною захисту, відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України не можуть бути переглянуті у касаційному порядку.
Не підлягають перевірці на цьому етапі і доводи обвинуваченого щодо незаконного складу суду, який визначений для розгляду кримінального провадження адже судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України триває, остаточного рішення, передбаченого ч. 1 ст. 392, ч. 1 ст. 424 КПК України, ще не прийнято.
У разі недовіри обвинуваченого до складу суду він може вирішити ці питання у порядку, визначеному параграфом 6 глави 3 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року та Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року не можуть бути предметом перегляду касаційного суду з огляду на положення ч. 2 ст. 424 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу, відмовити у відкритті касаційного провадження. 
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 та обвинуваченому ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за їх касаційними скаргами на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3