УХВАЛА

03 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  924/1168/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи:
прокуратури - Русецької О. В., 
відповідачів - Лозюка С. Ф., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2025 
(суддя Кочергіна В. О.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2025
(судді Філіпова Т. Л., Маціщук А. В.,  Василишин А. Р.)
у справі за позовом першого заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі  Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 
до: 1) ОСОБА_1 , 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Віт Агро Красилів", 3) Фермерського господарства "Подарунок Мрії"
про припинення права оренди та суборенди земельних ділянок і зобов`язання їх повернути.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Перший заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах, Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з позовом до ОСОБА_1 та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віт Агро Красилів" (далі - ТОВ "Віт Агро Красилів", відповідач-2) про припинення права оренди ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами 6825088100:03:013:0001, 6825088100:04:006:0001 6825088100:03:011:0001, 6825088100:04:004:0001, які перебувають в оренді на підставі договорів оренди від 06.12.2012 №№ 631, 632, 633, 634, укладених між ОСОБА_1 та Хмельницькою районною державною адміністрацією (далі - Хмельницька РДА); припинення права суборенди ТОВ "Віт Агро Красилів" на вказані земельні ділянки з кадастровими номерами 6825088100:03:013:0001, 6825088100:04:006:0001 6825088100:03:011:0001, 6825088100:04:004:0001, які перебувають в суборенді на підставі договорів суборенди від 28.05.2019, укладених між ТОВ "Віт Агро Красилів" та ОСОБА_1 ; зобов`язання ОСОБА_1 та ТОВ "Віт Агро Красилів" повернути територіальній громаді в особі Чорноострівської селищної ради Хмельницького району спірні земельні ділянки.
1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги Закону України "Про фермерське господарство", з часу укладення договорів оренди від 06.12.2012 спірних земельних ділянок для ведення фермерського господарства відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстрував фермерське господарство. Водночас відповідач-1 як фізична особа передав спірні земельні ділянки в суборенду ТОВ "Віт Агро Красилів", що є порушенням вимог статті 14 Закону України "Про фермерське господарство", оскільки лише фермерське господарство як юридична особа може передавати земельні ділянки в суборенду.
1.3. За доводами прокурора, оскільки спірні земельні ділянки використовуються фізичною особою не з метою ведення фермерського господарства, а для передачі в суборенду іншим особам, договори оренди від 06.12.2012 є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 228 Цивільного кодексу України (далі  - ЦК України), а тому належним способом захисту в цьому випадку є негаторний позов. 
1.4. 20.03.2025 від Хмельницької обласної прокуратури надійшло клопотання про залучення співвідповідачем у справі Фермерське господарство "Подарунок Мрії" (далі - ФГ "Подарунок Мрії", відповідач-3). Клопотання обґрунтоване тим, що у ТОВ "Подарунок Мрії" після державної реєстрації 21.01.2025 виникли орендні відносини на підставі договорів оренди від 06.12.2012 №№ 631, 632, 633, 634 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6825088100:03:013:0001, 6825088100:04:006:0001, 6825088100:03:011:0001, 6825088100:04:004:0001.
1.5. 20.03.2025 до суду першої інстанції від прокуратури також надійшла заява про зміну предмета позову у справі, відповідно до якої прокурор просить суд виключити з предмета позову позовні вимоги про припинення права суборенди ТОВ "Віт Агро Красилів" та зобов`язання відповідача-2 повернути спірні земельні ділянки та доповнює предмет позову вимогами щодо зобов`язання ФГ "Подарунок Мрії" повернути територіальній громаді в особі Чорноострівської селищної ради земельні ділянки з кадастровими номерами 6825088100:03:013:0001, 6825088100:04:006:0001, 6825088100:03:011:0001, 6825088100:04:004:0001. Заяви обґрунтовані, зокрема, тим, що під час підготовчого провадження у справі змінились обставини, які впливають на склад учасників процесу та предмет позову.
2. Короткий виклад обставин справи
2.1. Розпорядженням Хмельницької РДА від 13.08.2012 №1438/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано ОСОБА_1  в користування на умовах оренди терміном на 49 років спірні земельні ділянки для ведення фермерського господарства.
2.2. На підставі цього розпорядження, 06.12.2012 Хмельницька РДА (орендодавець) та ОСОБА_1 уклали договори оренди землі (договір) №№631, 632, 633, 634.
2.3. 28.05.2019 ОСОБА_1  (орендодавець) та ТОВ "Віт Агро Красилів" (суборендар) уклали договори суборенди земельної ділянки на підставі листа ГУ Держземагентства України у Хмельницькій області від 20.05.2015 №31-22-0.8-12758/2-15, яким надано згоду на передачу земель в суборенду.
2.4. На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-9863-сг від 20.12.2019 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", передано Чорноострівській селищній раді Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2215,2680га, які розташовані (за межами населених пунктів) на території Чорноострівської селищної об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, згідно додатку (у тому числі спірні земельні ділянки). 
2.5. 21.01.2025 ОСОБА_1 створив та зареєстрував ФГ "Подарунок Мрії". 
2.6. 14.02.2025 ОСОБА_1  та ТОВ "Віт Агро Красилів" (суборендар) уклали угоди про дострокове розірвання (припинення) договору суборенди землі від 28.05.2019.
2.7. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 20.02.2025 припинено право суборенди спірних земельних ділянок за ТОВ "Віт Агро Красилів", натомість право оренди зареєстровано  за ФГ "Подарунок Мрії   на підставі договорів оренди від 06.12.2012.
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Господарський суд Хмельницької області ухвалою від 24.03.2025 залучив до участі у справі співвідповідачем ФГ "Подарунок Мрії" та прийняв заяву прокуратури про зміну предмета позову.
3.2. Суд першої інстанції у рішенні від 11.06.2025, залишеному без змін Північно-західним апеляційним господарським судом постановою від 25.09.2025, закрив провадження у справі в частині позовних вимог першого заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури до ОСОБА_1 про припинення його права оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами 6825088100:03:013:0001 6825088100:04:006:0001, 6825088100:03:011:0001, 6825088100:04:004:0001 у зв`язку із відсутністю предмета спору відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у задоволенні решти позову відмовив.
3.3. Суди виходили, зокрема, з того, що на момент звернення першого заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури до суду спірні земельні ділянки перебували в оренді ОСОБА_1 , однак після відкриття провадження у справі право оренди перейшло до ФГ "Подарунок Мрії", з огляду на що є підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про припинення права оренди ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмета спору.
3.4. Суд першої інстанції вказав на те, що перший заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури під час розгляду справи не довів наявності визначених законом підстав для припинення права оренди ФГ "Подарунок Мрії" на спірні земельні ділянки. При цьому суд врахував те, що на цей час (час ухвалення оспорюваного рішення суду першої інстанції) користувачем спірних земельних ділянок є ФГ "Подарунок Мрії", що свідчить про їх використання за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства. Разом з тим, прокурор не довів наявності визначених законом підстав для припинення права оренди ФГ "Подарунок Мрії" .
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. Прокурор подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2025 та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2025, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.
4.2. Прокурор зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі частини другої статті 287 ГПК України за наявності випадків, визначених пунктами 1, 3 цієї частини статті. 
4.3. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, прокурор вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, неправильно застосували статті 1, 3, 5, 7, 8, 12, 14, 15, 27 Закону України "Про фермерське господарство", статті 18- 20, 22, 31, 33- 37, 93, 122- 124, 134 Земельного кодексу України та порушили норми статей 11, 13, 14, 73, 74, 76- 79, 86, 236 ГПК України): 
- без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, сформованих Верховним Судом у постановах від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, від 31.05.2023 у справі № 924/875/21, від 16.01.2024 у справі № 905/5/21, про те, що користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником, а невиконання орендарем обов`язку щодо використанням земельних ділянок за призначенням призводить до порушення правового режиму їх використання за межами дозволеної діяльності "для ведення фермерського господарства", яку повинен здійснювати орендар відповідно до визначеної договором та виду використання земельної ділянки, що є істотним порушенням умов договору та є підставою для припинення права користування земельними ділянками;
-          без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованих Верховним Судом у постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, про те, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України "Про фермерське господарство", який є спеціальним нормативно-правовим актом. У процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення та ведення фермерського господарства;
-          без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, сформованих Верховним Судом у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18, про те, що законодавство (статті 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство") передбачає, особливий статус земель фермерського господарства, які надавались громадянам на пільговій (позаконкурентній) основі, зокрема в оренду з певною (конкретною) метою, а саме: для реалізації громадянином права на створення фермерського господарства як прогресивної форми підприємницької діяльності цього громадянина у галузі сільського господарства України та подальшого використання наданої в оренду земельної ділянки виключно створеним фермерським господарством у межах виду її цільового призначення, визначеного власником землі;
-          без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, сформованих у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 07.06.2023 у справі № 922/3737/19, від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 07.03.2023 у справі № 922/3108/19, щодо того, що право на безоплатне отримання земельної ділянки комунальної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або інше господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
4.4. На думку прокурора, під час розгляду справи суди безпідставно застосували практику Верховного Суду, сформовану у постановах від 16.02.2024 у справі №  917/1173/22, від 11.06.2024 у справі № 917/1710/23, від 09.04.2024 у справі №  629/6198/21, від 21.05.2024 у справі №  622/1061/21, оскільки у вказаних справах розглядалося питання щодо законності набуття права користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства, а в цій справі спір стосується законності саме використання земельних ділянок.
4.5. Водночас прокурор вказує на відсутність висновків Верховного Суду "щодо правомірності збереження права використання, створеним понад розумний строк, після відкриття провадження в суді, фермерським господарством земельних ділянок державної, комунальної власності, які надані на пільговій (позаконкурентній) основі в оренду з певною (конкретною) метою, а саме для ведення фермерського господарства, однак попередньо на підставі договорів суборенди передано іншим суб`єктам господарювання, які не мають права отримувати такі землі в оренду без проведення земельних торгів, що призводить до їх використання не за цільовим призначенням, як землі товарного сільськогосподарського виробництва та розірвання таких договорів суборенди у ході розгляду справи щодо законності його укладення".
5. Позиція інших учасників справи
5.1. У відзиві представник відповідачів просить судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 
6. Мотивувальна частина
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України).
6.3. З огляду на цей припис Верховний Суд переглядає в касаційному порядку постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
6.4. Згідно із положеннями пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
6.5. При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
6.6. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.
6.7. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.
6.8. У постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала визначення подібності правовідносин, згідно з яким на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.
6.9. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.
6.10. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі. Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.
6.11. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
6.12. При цьому посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
6.13. За доводами скаржника, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди неправильно застосували статті 1, 3, 5, 7, 8, 12, 14, 15, 27 Закону України "Про фермерське господарство", статті 18- 20, 22, 31, 33- 37, 93, 122- 124, 134 Земельного кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, сформованих Верховним Судом:
- у постановах від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, від 31.05.2023 у справі №  924/875/21, від 16.01.2024 у справі № 905/5/21, про те, що користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником, а невиконання орендарем обов`язку щодо використанням земельних ділянок за призначенням призводить до порушення правового режиму їх використання за межами дозволеної діяльності "для ведення фермерського господарства", яку повинен здійснювати орендар відповідно до визначеної договором та виду використання земельної ділянки, що є істотним порушенням умов договору та є підставою для припинення права користування земельними ділянками;
-          у постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, про те, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України "Про фермерське господарство", який є спеціальним нормативно-правовим актом. У процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення та ведення фермерського господарства;
-          у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18, про те, що законодавство (статті 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство") передбачає, особливий статус земель фермерського господарства, які надавались громадянам на пільговій (позаконкурентній) основі, зокрема в оренду з певною (конкретною) метою, а саме: для реалізації громадянином права на створення фермерського господарства як прогресивної форми підприємницької діяльності цього громадянина у галузі сільського господарства України та подальшого використання наданої в оренду земельної ділянки виключно створеним фермерським господарством у межах виду її цільового призначення, визначеного власником землі;
-          у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 07.06.2023 у справі № 922/3737/19, від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 07.03.2023 у справі № 922/3108/19, щодо того, що право на безоплатне отримання земельної ділянки комунальної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або інше господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
6.14. Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
6.15. Колегія суддів враховує, що у справі, що розглядається, прокурор звернувся з негаторним позовом про припинення права оренди та зобов`язання повернути земельні ділянки, вважаючи, що договори оренди цих земельних ділянок, укладені з фізичною особою є нікчемними, оскільки останній не створив фермерське господарство та використовував земельні ділянки не за цільовим призначенням та з порушенням виду використання.
6.16. Суди обох інстанцій, розглядаючи спір, встановили, що на момент розгляду спору фермерське господарство створено, земельні ділянки використовуються відповідно до їх цільового призначення та укладених договорів оренди, які є чинними, а підстави для припинення права оренди, передбачені ЗК України - відсутні. 
6.17. Водночас, скаржник, виокремлюючи висновки з контексту наведених ним же постанов, залишає поза увагою, що відповідно до наведених у цих постановах висновків Верховного Суду, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (видом цільового використання) є істотним порушенням умов договору оренди, що є підставою для його розірвання, проте у справі, що розглядається, прокурор таких вимог не заявляв, натомість звернувшись з негаторним позовом.
6.18. Тож за результатами розгляду матеріалів касаційної скарги та аналізу висновків судів попередніх інстанцій колегія суддів констатує, що посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах не є схожими за фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення.
6.19. При цьому висновки, викладені судами попередніх інстанцій у цій справі жодним чином не суперечать висновкам, викладеним у наведених заявником постановах.
6.20. Отже висновки у наведених скаржником справах та у цій справі, в якій подано касаційну скаргу не можуть вважатися у наведеному випадку подібними через те, що такі висновки у вказаних справах виокремлені скаржником із контексту судових рішень, при цьому не ураховані викладені в рішеннях правові позиції Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмета спору в контексті досліджуваних судами у вказаних справах доказів та встановлених фактичних обставин.
6.21. З огляду на зазначене підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК, не знайшла підтвердження.
6.22. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.
6.23. За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора у вказаній частині підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
6.24. Ще однією підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, а саме відсутність висновку Верховного Суду "щодо правомірності збереження права використання, створеним понад розумний строк, після відкриття провадження в суді, фермерським господарством земельних ділянок державної, комунальної власності, які надані на пільговій (позаконкурентій) основі в оренду з певною (конкретною) метою, а саме для ведення фермерського господарства, однак попередньо на підставі договорів суборенди передано іншим суб`єктам господарювання, які не мають права отримувати такі землі в оренду без проведення земельних торгів, що призводить до їх використання не за цільовим призначенням, як землі товарного сільськогосподарського виробництва та розірвання таких договорів суборенди у ході розгляду справи щодо законності його укладення" у подібних правовідносинах.
6.25. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 цього кодексу підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
6.26. Відтак згідно пункту 3 частини другої статті 287 вказаного кодексу підставами касаційного оскарження судових рішень є виключно відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
6.27. Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі та судову практику Верховного Суду щодо питання застосування норми права, колегія суддів зазначає, що висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах було викладено у постанові від 16.01.2024 у справі № 905/5/21, в якій Верховний Суд виснував таке: 
"Судом встановлено, що у цій справі орендодавець надав орендарю земельну ділянку саме для ведення фермерського господарства, а не з метою подальшого передання орендарем такої земельної ділянки в суборенду іншим особам, які не мають права на користування землями комунальної власності поза конкурсною процедурою. 
Згідно частини 1 статті 36 Закону України "Про оренду землі"у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.
Відповідно до вимог статті 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. 
Положеннями пункту 37 договору оренди землі № 359-СГ передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її (їх) використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі"визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі. 
У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин. Суд зауважував, що оскільки відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. 
У контексті спірних правовідносин, враховуючи, що умови договору оренди землі № 359-СГ передбачали особисте використання орендарем земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, а чинне законодавство не передбачає наступне передання земельної ділянки такого виду використання іншій особі в суборенду, яка мала б отримати їх на конкурсній основі, а натомість розраховував на належне виконання орендарем взятих на себе обов`язків, наведене свідчить про порушення принципу добросовісності та істотне порушення орендарем умов договору.
Отже, місцевий господарський суд правильно встановив обставини передачі спірної земельної ділянки в оренду, обставини використання спірної земельної ділянки всупереч виду використання такої спірної земельної ділянки, що спростовує протилежні висновки суду апеляційної інстанції.
Враховуючи невиконання та припинення використання ФГ "Софія 2015"земельної ділянки за цільовим призначенням (видом цільового використання), Верховний Суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про істотне порушив умов договору оренди землі № 359-СГ, що є підставою для його розірвання, визнання недійсним договору суборенди та повернення у відання Черкаської селищної ради земельної ділянки загальною площею 210,7524 га кадастровий номер 1424280300:09:000:0209".
6.28. Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом і у постанові від 31.05.2023 у справі № 924/875/21, на яку також посилається сам заявник у касаційній скарзі.
6.29. При цьому колегія суддів звертає увагу заявника на те, що така обставина як створення фермерського господарства понад розумний строк, після відкриття провадження в суді в контексті наведених висновків Верхового Суду не є визначальною та може бути оцінена судом у сукупності з іншими обставинами справи у межах розгляду спору про розірвання договору оренди з підстав істотного порушення його умов.   
6.30. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
6.31. Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі та судову практику Верховного Суду щодо питання застосування норми права, колегія суддів зазначає, що висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах було викладено у постанові Верховного Суду, що у розумінні пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України є достатньою підставою для закриття касаційного провадження у справі № 924/1168/24 за касаційною скаргою прокурора, відкритого з підстав, передбачених у пункті 3 частини другої статті 287 ГПК України.
6.32. Верховний Суд також бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.
6.33. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.
6.34. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). 
6.35. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
6.36. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 
6.37. У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягає.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 у справі №  924/1168/24 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Головуюча                                                                                          Л. Рогач
Судді                                                                                                    Є. Краснов
                                                                                                     Г. Мачульський