УХВАЛА

30 січня 2026 року 
м. Київ

справа №160/2599/23
адміністративне провадження №Зі/990/15/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі № 160/2599/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.08.2017 по 26.01.2023 включно.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.08.2017 по 26.01.2023 включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2022 по 26.01.2023 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2022 по 26.01.2023 у сумі 58828,35 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 в адміністративній справі № 160/2599/23 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 25818,00 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
Ухвалою від 03.12.2024 Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі № 160/2599/23 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
23.12.2024 на адресу Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі № 160/2599/23.
Ухвалою від 30.12.2024 Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі № 160/2599/23 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
06.02.2025 на адресу Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі № 160/2599/23.
Ухвалою від 20.02.2024 Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі № 160/2599/23 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
04.03.2025 на адресу Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , надіслана 28.02.2025 засобами поштового зв`язку, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі № 160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати підстави пропуску з наданням відповідних доказів їх поважності та копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
18.03.2025 до Суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку, мотивована тим, що копія оскаржуваної постанови отримана позивачем лише 04.11.2024.
Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2025 визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку та поданням доказів їх поважності.
15.04.2025 до Суду надійшла заява про поновлення процесуальних строків, мотивована аналогічними підставами, наведеними ОСОБА_1 у його заяві від 18.03.2025, яким була надана оцінка Верховного Суду в ухвалі від 08.04.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2025 визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі № 160/2599/23.
03.06.2025 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 19.06.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
11.08.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 04.09.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
15.10.2025 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 28.10.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
04.12.2025 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23.
Ухвалою Верховного Суду від 16.12.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
21.01.2026 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23.
Разом з тим, ОСОБА_1 до касаційної скарги долучено заяву про поновлення та продовження процесуальних строків, в якій заявлено клопотання про заміну складу суддів.
На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що суддя Мельник-Томенко Ж.М. виявляє упередженість та покриває протиправні дії суддів нижчих інстанцій, безпідставно відмовляючи у відкритті касаційного провадження та не враховуючи поважність причин пропуску строку, зумовлених несвоєчасним врученням судового рішення та запровадженням воєнного стану, а також заявник додатково наголошує на тому, що колегією суддів не було вивчено матеріали справи та не досліджено релевантну практику Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2026 заява про відвід колегії суддів у справі № 160/2599/23 визнано необґрунтованою. Передано заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від розгляду справи № 160/2599/23 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
За результатами автоматизованого розподілу заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, 28.01.2026 передано на розгляд судді Єресько Л.О.
Вирішуючи заяву про відвід колегії суддів від участі у розгляді справи № 160/2599/23, суддя виходить із такого.
Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.
Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
У цьому випадку, очевидним є те, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.
Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів і доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Отже, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.
Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано відвід, Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу колегії суддів у цій справі.
У заяві про відвід заявник фактично висловлює недовіру судді Мельник-Томенко Ж.М. у зв`язку із постановленням ухвали від 25.12.2025 про відмову у відкритті касаційного провадження, зауважуючи на тому, що своїми діями означена суддя, користуючись владою та службовими повноваженнями покриває непрофесійні, злочинні, незаконні дії судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Врона О.В. та колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді - Головко О.В., суддів Суховаров А.В. та Ясенова Т.І. та вважає, що їх порушення не є підставою для поновлення строку подачі касаційної скарги на їх рішення. 
Перевіркою системи діловодства встановлено, що суддею Мельник-Томенко Ж.М. у складі колегії суддів, визначеної автоматизованим розподілом для розгляду справи № 160/2599/23, не постановлялася ухвала від 25.12.2025 про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 160/2599/23.
Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.05.2025 (провадження №К/990/9300/25) визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження, вказані ОСОБА_1 , та відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23.
Ухвалами Верховного Суду від 19.06.2025 (провадження № К/990/23780/25), від 04.09.2025 (провадження № К/990/33811/25), від 28.10.2025 (провадження № К/990/42087/25) та від 16.12.2025 (провадження № К/990/50481/25) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.08.2023 у справі №160/2599/23 на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України.
При цьому, скаржнику роз`яснено, що згідно із пунктом 3 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення. 
У вказаних ухвалах Верховний Суд звертав увагу скаржника на те, що вищенаведені норми процесуального закону визначають імперативний обов`язок суду касаційної інстанції відмовити у відкритті касаційного провадження за наявності постановленої у відповідній адміністративній справі ухвали суду касаційної інстанції про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на ці самі судові рішення.
Доводи ОСОБА_1 свідчать про його незгоду з процесуальним рішеннями колегії суддів, що, відповідно до положень частини четвертої статті 36 КАС України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу. Крім того, у заявленому позивачем клопотанні не міститься жодного нормативного посилання на передбачені КАС України випадки, на підставі яких заявлено такий відвід.
Таким чином, оскільки доводи клопотання про відвід колегії суддів ґрунтуються виключно на незгоді із судовим рішенням про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 333 КАС України, обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід немає.
З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів від участі у розгляді справи № 160/2599/23 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів від участі у розгляді справи № 160/2599/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

Л.О. Єресько
Суддя Верховного Суду