Ухвала

20 січня 2026 року
м. Київ

справа № 593/1027/24
провадження № 61-675ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2025 року у складі судді: Німко Н. П., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року (повний текст судового рішення виготовлений 16 грудня 2025 року) в складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірський Б. О., Костів О. З., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення неправомірних дій відповідача, шляхом зрізання дерева горіх,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому, просила зобов`язати відповідача зрізати горіх, який росте на його земельній ділянці та створює загрозу руйнуванню її будинку і загрозу її життю.

Позов мотивований тим, що позивачка є власником будинковолодіння у АДРЕСА_1 . Її сусід відповідач ОСОБА_2 посадив дерево горіха на відстані 0,4 метри від огорожі, яка розділяє їх земельні ділянки і на відстані 3,35 м від кута її житлового будинку. Вказане дерево затіняє світло для будинку та унеможливлює використання земельної ділянки за її призначенням обслуговування житлового будинку. У нижній частині її будинку з`явилася тріщина, можливо від підземного розростання коренів багатолітнього дерева та підриву фундаменту будинку. Окрім того, дерево несе загрозу у вигляді можливого попадання гілок на її будинок та його руйнування. На її неодноразові прохання усунути загрозу руйнування будинку, відповідач не відреагував. Також зазначила що відповідач порушує державні будівельні норми; горіх несе загрозу життю її здоров`ю, може впасти на будинок.

На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог, позивачка просила зобов`язати відповідача зрізати горіх, який росте на його земельній ділянці та створює загрозу руйнуванню її будинку і загрозу її життю.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2025 року, постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення неправомірних дій відповідача, шляхом зрізання дерева горіху. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 08 січня 2026 року засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року (повний текст судового рішення виготовлений 16 грудня 2025 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди не надали належної оцінки всім обставинам справи, зокрема факту порушення права власності позивача на житловий будинок вирощеним відповідачем деревом та неналежним його утриманням;
суди не врахували, що позивачка вибрала для своєї земельної ділянки державну форму власності, а тому відсутні підстави для надання документів на підтвердження права власності позивача на земельну ділянку;
не врахували, що позивач не зобов`язана приватизувати земельну ділянку, а житловий будинок успадкувала після смерті свого батька.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Касаційний суд звертає увагу, що у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки (пункт 8 частини першої статті 176 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про припинення неправомірних дій відповідача шляхом зрізання дерева горіх.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року (повний текст судового рішення виготовлений 16 грудня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення неправомірних дій відповідача шляхом зрізання дерева горіх.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Крат

І. О. Дундар 

Є. В. Краснощоков