Ухвала
Іменем України

29 січня 2026 року
м. Київ

справа № 686/9054/25
провадження № 61-810ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2025 року у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за комунальні послуги в розмірі 49 133,80 грн. 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 18 червня 2025 року позов задовольнив. Стягнув із ОСОБА_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 49 133,80 грн заборгованості за комунальні послуги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 19 листопада 2025 року звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивувала тим, що строк пропущено з поважних причин, оскільки рішення суду першої інстанції від 18 червня 2025 року було отримано нею 17 листопада 2025 року, тому апеляційна скарга подана в межах тридцятиденного строку з моменту отримання оскаржуваного рішення суду.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 24 листопада 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення копії ухвали, а саме - для надання до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин для його поновлення, та надання документу про сплату судового збору або відповідних доказів для вирішення питання щодо звільнення апелянта від сплати судового збору.

Підставами для залишення апеляційної скарги без руху було пропущення заявником строку на апеляційне оскарження, а наведені нею підстави для поновлення такого строку є неповажними, оскільки копію оскаржуваного рішення суду представник ОСОБА_2 - адвокат Кримчак О. А. отримав 30 червня 2025 року, тому останнім днем оскарження рішення суду було 30 липня 2025 року. 

На виконання вимог ухвали суду від 24 листопада 2025 року, ОСОБА_2 подала до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначила, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки вона тривалий час хворіла та перебувала на лікарняному, а тому не мала можливості вчасно звернутись до свого представника та подати апеляційну скаргу, на підтвердження своїх доводів надала довідки з електронної системи охорони здоров`я, а саме: медичні висновки про тимчасову непрацездатність від 04, 12, 13 березня 2025 року, 10 квітня 2025 року, 08 травня 2025 року, 06 червня 2025 року, 22 та 28 жовтня 2025 року, 06 та 13 листопада 2025 року, з яких видно, що ОСОБА_2 перебувала на лікарняному в період з 03 березня 2025 року до 30 червня 2025 року та з 22 жовтня 2025 року до 13 листопада 2025 року. Також, ОСОБА_2 звернулася з клопотанням про відстрочення сплати судового збору посилаючись на те, що на даний час не має фінансової можливості сплатити судовий збір.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2025 року продовжив ОСОБА_2 строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі від 24 листопада 2025 року, а саме - для надання доказів пропуску строку в період з 01 липня 2025 року по 21 жовтня 2025 року, і роз`яснив заявниці про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали від 10 грудня 2025 року, ОСОБА_2 подала до суду клопотання, в якому посилалася на ті ж обставини, які вказані і в попередньому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження. До клопотання додала витяги з наказів про надання їй частини щорічної основної відпустки від 11 липня 2025 року, 24 вересня 2025 року та 20 листопада 2025 року; довідку з електронної системи охорони здоров`я, а саме - медичний висновок про тимчасову непрацездатність від 14 листопада 2025 року, з якого видно, що ОСОБА_2 перебувала на лікарняному в період з 14 до 20 листопада 2025 року; довідку від 10 жовтня 2025 року, з якої видно, що її неповнолітня дочка хворіла з 30 вересня 2025 року до 10 жовтня 2025 року.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2025 року з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

14 січня 2026 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відмовляючи у відкритті апеляційного провадження фактично послався лише на частину сьому статті 272 ЦПК України, де визначено, що копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє. Застосування судом апеляційної інстанції вищевказаної норми процесуального права без урахування фактичних обставин справи є помилковим і не вірним.

Також заявниця вказує, що з адвокатом Кримчаком О. А. вона не підписувала договір про надання правничої допомоги, а він їй був призначений 29 квітня 2025 року Північним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги, згідно із доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 1-2, 9-23, 26-29 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 004-2204246. ЇЇ представник діяв згідно із дорученням, а тому, отримавши копію рішення суду першої інстанції він не мав можливості самостійно подати апеляційної скарги без узгодження з нею процесуальних дій. Після ухвалення рішення адвокат намагався зв`язатися з нею за телефоном НОМЕР_1 , проте зв`язок був відсутній.

04 липня 2025 року адвокатом Кримчаком О. А. було підготовлено та направлено на її адресу повідомлення про ухвалене рішення суду з пропозицією звернутися до адвоката з метою підготовки апеляційної скарги, проте вона не отримала вказане повідомлення та не зв`язалася з адвокатом для узгодження позиції щодо підготовки та подачі апеляційної скарги. А тому, твердження апеляційного суду про те, що після отримання її представником копії судового рішення, вона мала знати про його наявність є помилковим.

Крім цього, надані нею до апеляційного суду численні медичні документи свідчать про те, що вона дійсно багато хворіла та хворіла її дитина, а тому ні фізично, ні морально вона не мала змоги слідкувати за справою. Ураховуючи наведене, заявник вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Апеляційним судом встановлено, що копію оскарженого судового рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Кримчак О. А. отримав 30 червня 2025 року, що підтверджується його заявою про отримання судового рішення, а тому відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України вважається, що вона вручена особі, яку він представляє, 30 червня 2025 року.

З апеляційною скаргою на оскаржуване судове рішення ОСОБА_2 звернулася 19 листопада 2025 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 354 ЦПК України строку на апеляційне оскарження.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.

За приписами частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Апеляційний суд, встановивши, що оскаржуване судове рішення отримано заявником 30 червня 2025 року, а витяги з наказів про надання частини щорічної основної відпустки та медичні висновки про тимчасову непрацездатність заявниці та її доньки не свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження в період з 01 липня 2025 року до 30 липня 2025 року, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Доводи, якими заявниця мотивує касаційну скаргу, не можуть слугувати підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на незгоді з висновками суду щодо встановлених обставин справи та відносяться до переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази. Крім того, аналогічним доводам вже була надана належна оцінка апеляційним судом.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявниці про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги. 

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2025 року у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов