ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/1460/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Булгакової І.В., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
позивача - Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» (далі - ПрАТ «Айбокс Банк», Банк, позивач, скаржник) - Пилипак Я.С. (адвокат),
відповідача - Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (далі - ПрАТ «ВФ Україна», відповідач) - не з`явився, 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПрАТ «Айбокс Банк»
на рішення Господарського суду міста Києва 21.05.2025 (головуюча - суддя Блажівська О.Є.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 (головуючий - суддя Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.)

у справі за позовом ПрАТ «Айбокс Банк»
до ПрАТ «ВФ Україна»
про повернення безпідставно набутих коштів у сумі 6  365  910,00 грн.
ВСТУП
Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача (повернення) безпідставно набутих коштів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. ПрАТ «Айбокс Банк» звернулося до суду з позовом до ПрАТ «ВФ Україна» про стягнення (повернення) безпідставно набутих коштів у розмірі                         6 365    910,00 грн.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного сторонами спору договору від 08.08.2017 № 17-ПП/1011-08082017 про приймання платежів позивач за дорученням відповідача здійснював приймання платежів через пункти приймання платежів за отримані телекомунікаційні послуги на користь відповідача.
Відповідно до облікових даних бухгалтерського обліку станом на 29.01.2025 на внутрішніх аналітичних рахунках ПрАТ «Айбокс Банк» обліковується заборгованість за діспутними (спірними) операціями Chargeback на загальну суму 6  365  910,00 грн, які списані з Банку платіжними системами MasterCard та Visa в результаті процедури опротестування трансакції банком-емітентом, а саме, банками-емітентами, які обслуговують держателів електронних платіжних інструментів, були опротестовані операції здійснення платниками послуг на користь ПАТ «ВФ Україна».
За доводами позивача, Банк не мав можливості довести платіжній системі, що операція була успішна (через відсутність повного пакету документів, необхідних для оскарження), відповідно такі витрати покладаються на юридичну особу, на користь якої були перераховані кошти, на платіжному терміналі якого була здійснена оскаржувана операція та з якою Банк мав відповідні договірні відносини, шляхом зменшення суми поточного відшкодування на його користь на суму таких спірних операцій Chargeback.
Водночас правовідносини зі сплати позивачем / отримання відповідачем            6 365   910,00 грн без письмового договору, за доводами позивача, носять не договірний, а позадоговірний характер.
Вказані грошові кошти, на думку позивача, підлягають стягненню з відповідача як такі, що перераховані без достатньої правової підстави, шляхом перерахування на накопичувальний рахунок Банку.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Господарський суд міста Києва рішенням 21.05.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 24.09.2025 у справі № 910/1460/25, у задоволенні позову відмовив повністю.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Банк 28.10.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, рішення Господарського суду міста Києва 21.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 910/1460/25 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Айбокс Банк» задовольнити в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. ПрАТ «Айбокс Банк» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає таке.
4.1.1. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права (частину першу, пункт 1 частини другої статті 11, частину першу статті 177, частину першу статті 202, частину першу статті 1212 Цивільного кодексу України [далі - ЦК України]) без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19.
5. Позиція іншого учасника справи
5.1. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що 08.08.2017 між Банком та ПрАТ «ВФ Україна» (оператор) укладений договір про приймання платежів № 17-ПП/1011-08082017 (далі - Договір), відповідно до якого оператор доручає Банку здійснювати прийом платежів від платників через пункт приймання платежів в національній валюті України за отримані телекомунікаційні послуги та товар оператора на користь оператора (пункт 1.1 Договору).
6.2. Банк приймає та перераховує оператору прийняті платежі відповідно до умов цього договору (пункт 1.2 Договору).
6.3. Прийняті платежі від платників на користь оператора в національній валюті України у відповідності до підпункту 2.1.19 пункту 2.1 Договору Банк перераховує на рахунок оператора за банківськими реквізитами, визначеними у пункті 4.8 цього договору (пункт 4.2 Договору).
6.4. Оператор не пізніше 6 робочого дня місяця, наступного за звітним, надає Банку за допомогою електронної пошти акти звірки взаємних розрахунків прийнятих платежів (за формою, визначеною у додатку № 1 до цього договору) та акти наданих послуг (за формою, визначеною в додатку № 2 до цього договору) (пункт 4.9 Договору).
6.5. Банк не пізніше 10 робочого дня місяця, наступного за звітним, при відсутності заперечень до акта звірки взаємних розрахунків та акта наданих послуг, роздруковує та підписує їх обидва екземпляри і повертає оператору (пункт 4.13 Договору).
6.6. Якщо у Банку виникають зауваження щодо акта звірки взаємних розрахунків, підписання акта звірки взаємних розрахунків відбувається тільки після його перевірки та затвердження обома сторонами (пункт 4.14 Договору).
6.7. Банк відповідає за повноту та своєчасність переказу оператору прийнятих від платників коштів (пункт 5.5 Договору).
6.8. Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом одного року з дати його підписання сторонами (пункт 8.1 Договору).
6.9. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору не пізніше одного місяця до закінчення строку, встановленого пунктом 8.1 Договору, останній вважається автоматично пролонгованим на один рік на тих самих умовах (пункт 8.2 Договору).
6.10. Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 30.03.2023                          № 430/021-23лк  про повернення коштів та надання документів, в якій повідомив про відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації Банку з 08.03.2023, у зв`язку з чим строк дії Договору припинився 07.03.2023.
6.10.1. Згідно з вказаною вимогою позивач просив повернути суму забезпечувального платежу у розмірі 18 200 000,00 грн та надіслати два примірника акта звірки взаємних розрахунків прийнятих платежів та акта наданих послуг за лютий місяць 2023 року і за період з 01.03.2023 до 07.03.2023.
6.11. Вимога залишена відповідачем без відповіді.
6.11.1. Позивачем направлена на адресу відповідача повторна вимога від 20.04.2023 № 1348/021-23лк, в якій позивач вдруге вимагав від відповідача повернути суму забезпечувального платежу у розмірі 18 200 000,00 грн та надіслати два примірника акта звірки взаємних розрахунків прийнятих платежів та акта наданих послуг за лютий місяць 2023 року і за період з 01.03.2023 до 07.03.2023.
6.12. Як зазначає позивач, відповідно до облікових даних бухгалтерського обліку Банку станом на 08.03.2023 (дату закінчення строку дії Договору) на аналітичних рахунках відображені діспутні (спірні) операції Chargeback в загальній сумі 6 365  910,00 грн, які були списані з Банку платіжними системами MasterCard та Visa в результаті процедури опротестування трансакції банком-емітентом.
6.13. У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача з претензією від 16.10.2023 № 3288/012-23лк щодо порушення умов Договору та сплату заборгованості, в якій повідомив про списання коштів з Банку платіжними системами у період з 14.10.2022 по 08.03.2023 та вимагав повернути безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 6 235  360,00 грн.
6.14. Оскільки відповідачем грошові кошти повернуті не були, Банк звернувся з цим позовом до суду про повернення безпідставно отриманих відповідачем грошових коштів на підставі  статті 1212 ЦК України.
6.15. Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили про те, що: всі правовідносини між позивачем та відповідачем щодо приймання від платників телекомунікаційних послуг платежів та подальшого перерахування таких коштів на рахунок ПрАТ «ВФ Україна» відбувалися виключно на виконання умов укладеного між сторонами Договору; доказів того, що спірна сума грошових коштів за операціями, які опротестовувались Банком, списувалась з рахунків Банку не у зв`язку з виконанням умов укладеного Договору, матеріали справи не містять; за твердженням позивача, ним проведений повний комплекс для опротестування спірних операцій, проте у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження даних фактів, а саме, електронні повідомлення від банків-емітентів про опротестування операції із зазначенням підстав такого опротестування; як з позовної заяви, так і з копії претензії від 16.10.2023                            № 3288/012-23лк щодо порушення умов Договору та сплату заборгованості вбачається, що у період з 21.10.2022 до 01.03.2023 позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення коштів за діспутними (спірними) операціями або надання підтверджуючих документів за успішними операціями для подальшого опротестування списання перед платіжними системами; сторонами спору чітко погоджено механізм узгодження щомісячного обсягу наданих послуг та звірки взаємних розрахунків, проте позивачем не було надано суду жодних актів звірки взаємних розрахунків, підписаних / не підписаних сторонами у спірний період, з яких суд мав би можливість встановити наявність спірної суми списаних на користь відповідача грошових коштів, які опротестовувалися б позивачем; згідно з вимогами від 30.03.2023 № 430/021-23лк та від 20.04.2023                                     № 1348/021-23лк позивач просив відповідача надати акти звірки лише за лютий та за частину березня 2023 року, проте позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту звернення до відповідача з відповідними запитами щодо не підписання актів звірки за весь спірний період; з наявних у справі доказів взагалі не вбачається існування між сторонами спору щодо правової природи грошових коштів на заявлену до стягнення у даній справі суму в період дії Договору, а також необхідності узгодження питань правомірності перерахування таких коштів. Відповідно, за наявними у справі доказами суд позбавлений можливості дослідити вчинення позивачем будь-яких дій щодо вжиття заходів врегулювання питань за спірними платіжними операціями, а також наявність підстав для покладення на відповідача зобов`язання відшкодувати позивачеві суми опротестованих операцій. 
7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Верховний Суд ухвалою від 26.11.2025 відкрив касаційне провадження у справі № 910/1460/25 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у позові, та постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами перегляду рішення суду першої інстанції.
8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
8.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
8.4. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
8.5. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
8.6. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
8.7. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі                            № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
8.7.1. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі  № 233/2021/19.
8.9. Предметом судового розгляду у цій справі є стягнення з відповідача (повернення) безпідставно набутих коштів.
8.9.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного сторонами спору договору про приймання платежів позивач за дорученням відповідача здійснював приймання платежів через пункти приймання платежів за отримані телекомунікаційні послуги на користь відповідача.
Відповідно до облікових даних бухгалтерського обліку станом на 29.01.2025 на внутрішніх аналітичних рахунках ПрАТ «Айбокс Банк» обліковується заборгованість за діспутними (спірними) операціями Chargeback на загальну суму 6 365 910,00 грн, які списані з Банку платіжними системами MasterCard та Visa в результаті процедури опротестування трансакції банком-емітентом, а саме, банками-емітентами, які обслуговують держателів електронних платіжних інструментів, були опротестовані операції здійснення платниками послуг на користь ПАТ «ВФ Україна».
За доводами позивача, Банк не мав можливості довести  платіжній системі, що операція була успішна (через відсутність повного пакету документів, необхідних для оскарження), відповідно такі витрати покладаються на юридичну особу, на користь якої були перераховані кошти, на платіжному терміналі якого була здійснена оскаржувана операція та з якою Банк мав відповідні договірні відносини, шляхом зменшення суми поточного відшкодування на його користь на суму таких спірних операцій Chargeback.
Водночас правовідносини зі сплати позивачем / отримання відповідачем            6 365 910,00 грн без письмового договору, за доводами позивача, носять не договірний, а позадоговірний характер.
Вказані грошові кошти, на думку позивача, підлягають стягненню з відповідача як такі, що перераховані без достатньої правової підстави, шляхом перерахування на накопичувальний рахунок Банку.
8.10. У справі № 910/17567/19, на яку посилається скаржник, позов було заявлено про стягнення збитків, завданих безпідставним стягненням з позивача суми, як оплати послуг балансування природного газу.
8.10.1. У цій справі Верховний Суд погодився із застосуванням судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України «Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави» (з урахуванням предмета регулювання спірних правовідносин), зазначивши, зокрема, у пунктах 66 - 68 постанови:
« 66. Щодо застосування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:
1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 
2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 у справі                       №     910/9072/17.
67. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі
Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.
68. Така ж правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 (пункти 150-152, 154 постанови)».
8.10.2. Водночас, з урахуванням предмета та підстав позову у справі                                               № 910/17567/19, в аспекті застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, Верховний Суд зазначив, що: 
« 69. Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для перерахування позивачем на користь АТ «Укртрансгаз» 18 454 848,76 грн, стало необґрунтоване, тобто без дотримання встановленого Договором та законодавством порядку врегулювання негативного місячного небалансу, нарахування АТ «Укртрансгаз» ТОВ «Луганськ Збут» плати за послуги комерційного балансування природного газу за грудень 2018 року. Відтак, нарахування АТ «Укртрансгаз» плати за послуги комерційного балансування природного газу за грудень 2018 року фактично відбулося поза межами умов, передбачених договором транспортування природного газу від 25.07.2017         № 1707000361.
70.    Наведене, з урахуванням правової позиції у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, свідчить, що судом апеляційної інстанції вірно кваліфіковано спірні правовідносини за статтею 1212 ЦК України».
8.11. Суд зазначає, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. 
8.11.1. Як у справі № 910/17567/19, на яку посилається скаржник (а саме у її пунктах 66-68), так і у справах № 910/1238/17, №   910/9072/17, № 927/491/19, правові позиції в яких Верховний Суд урахував під час касаційного перегляду судового рішення у справі № 910/17567/19, визначені умови / алгоритм застосування статті 1212 ЦК України щодо передбаченого названою статтею виду позадоговірних зобов`язань.
8.12. У справі, судові рішення в якій переглядаються, суди попередніх інстанцій встановили, що: всі правовідносини між позивачем та відповідачем щодо приймання від платників телекомунікаційних послуг платежів та подальшого перерахування таких коштів на рахунок ПрАТ «ВФ Україна» відбувалися виключно на виконання умов укладеного між сторонами Договору; доказів того, що спірна сума грошових коштів за операціями, які опротестовувались Банком, списувалась з рахунків Банку не у зв`язку з виконанням умов укладеного Договору, матеріали справи не містять; за твердженням позивача, ним проведений повний комплекс для опротестування спірних операцій, проте у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження даних фактів, а саме, електронні повідомлення від банків-емітентів про опротестування операції із зазначенням підстав такого опротестування; як з позовної заяви, так і з копії претензії від 16.10.2023 № 3288/012-23лк щодо порушення умов Договору та сплату заборгованості вбачається, що у період з 21.10.2022 до 01.03.2023 позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення коштів за діспутними (спірними) операціями або надання підтверджуючих документів за успішними операціями для подальшого опротестування списання перед платіжними системами; сторонами спору чітко погоджено механізм узгодження щомісячного обсягу наданих послуг та звірки взаємних розрахунків, проте позивачем не було надано суду жодних актів звірки взаємних розрахунків, підписаних / не підписаних сторонами у спірний період, з яких суд мав би можливість встановити наявність спірної суми списаних на користь відповідача грошових коштів, які опротестовувалися б позивачем; згідно з вимогами від 30.03.2023 № 430/021-23лк та від 20.04.2023 № 1348/021-23лк позивач просив відповідача надати акти звірки лише за лютий та за частину березня 2023 року, проте позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту звернення до відповідача з відповідними запитами щодо не підписання актів звірки за весь спірний період; з наявних у справі доказів взагалі не вбачається існування між сторонами спору щодо правової природи грошових коштів на заявлену до стягнення у даній справі суму в період дії Договору, а також необхідності узгодження питань правомірності перерахування таких коштів. Відповідно, за наявними у справі доказами суд позбавлений можливості дослідити вчинення позивачем будь-яких дій щодо вжиття заходів врегулювання питань за спірними платіжними операціями, а також наявність підстав для покладення на відповідача зобов`язання відшкодувати позивачеві суми опротестованих операцій. 
8.13. Зі змісту судових рішень попередніх інстанцій однозначно убачається, що між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, набуті останнім за наявності правової підстави (Договору і відповідно до його умов). З огляду на встановлені судами обставинами, які викладені у пункті 8.12 цієї постанови, такі кошти не можуть бути витребувані у відповідача відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. 
8.14. Верховний Суд наголошує, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. 
8.14.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
8.14.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.
8.15. З огляду на викладене вище, наведена скаржником у касаційній скарзі правова позиція Верховного Суду, враховуючи підстави та предмет позову у цій справі, встановлені судами попередніх інстанцій обставини, не суперечить висновкам судів першої та апеляційної інстанції у цій справі. Різниця у результаті розгляду не пов`язана з іншим (не таким застосуванням), а нерелевантністю до встановлених судами обставин справи, зокрема, за недоведеністю позивачем своїх вимог.
8.16. Верховний Суд зазначає, що в загальному наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
8.17. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, судами першої та апеляційної інстанцій надано оцінку поданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.
8.18. Отже, підстава касаційного оскарження, наведена скаржником у касаційній скарзі (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), у цьому випадку, не отримала свого підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.
8.19. Інших підстав для перегляду справи у суді касаційної інстанції, крім пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник у касаційній скарзі не наводить.
8.20. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.
8.21. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.
8.22. Верховний Суд також зауважує, що міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною залежно від характеру рішення.
8.23. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
8.24. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
10. Судові витрати
10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу позивача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва 21.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025  у справі № 910/1460/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова

Суддя                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                          Ю. Власов