УХВАЛА

03 листопада 2025 року 
м. Київ

cправа № 910/9789/24 
Верховний Суд у складі  колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В. (головуючої), Власова Ю. Л. та Малашенкової Т. М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Технолог" (далі - Підприємство)
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледже Артіс"(далі - Товариство)
про поворот виконання рішення (судового наказу) 
у наказному провадженні за заявою Підприємства 
до Товариства 
про стягнення заборгованості у розмірі 67 651,20 грн, 

ВСТАНОВИВ:
Підприємство 17.10.2025 (через систему "Електронний суд") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 про повернення апеляційної скарги, а справу №   910/9789/24 передати до апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Як свідчить зміст оскаржуваного судового рішення у цій справи, Товариство звернулося до суду із заявою про поворот виконання рішення (судового наказу) у справі № 910/9789/24.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.07.2025, зокрема:  відмовив у задоволенні клопотання Підприємства про зупинення провадження у справі № 910/9789/24 до розгляду іншої справи; заяву Товариства про поворот виконання рішення (судового наказу) задовольнив частково. В поворот виконання судового наказу Господарського суду міста Києва від 13.08.2024 року у справі № 910/9789/24 стягнуто з Підприємства на користь Товариства основний борг у розмірі  62 920,91 грн, 3% річних - 1 417,70 грн, інфляційні втрати - 3 312,59 грн, поштові витрати - 135,00 грн та судовий збір - 302,80 грн;  іншій частині заяви відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою від 29.07.2025, Підприємство  звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у  цій справі в частині відмови у зупиненні провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/4697/25 за позовом Підприємства "Науково-виробниче підприємство "Технолог" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледже Артіс" про стягнення заборгованості. 
Північний апеляційний господарський суд оскаржуваною в касаційному порядку ухвалою від 01.10.2025 у цій справі апеляційну скаргу Підприємства на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 в частині відмови у зупиненні провадження у цій справі до розгляду іншої справи повернув скаржнику.
Постановляючи зазначену ухвалу від 01.10.2025, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови у зупиненні провадження у цій справі не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, оскільки не охоплюється переліком, визначеним частиною першою статті 255 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс), а тому дійшов висновку про повернення апеляційної скарги Підприємства у цій справі на підставі  пункту  4 частини п`ятої  статті  260 ГПК України.
Звертаючись з касаційною скаргою, Підприємство з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду зазначає про те, що оскаржувана ухвала суду  апеляційної інстанції від 01.10.2025 постановлена з порушенням норм процесуального права, а також основних засад судочинства, що позбавило скаржника  права на оскарження судових рішень.
Однак Суд дійшов висновку, що твердження скаржника, викладені у касаційній скарзі, не є безумовною підставою для скасування судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права, оскільки їх застосування чітко передбачено процесуальним законом.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Приписами частини першої статті 255 ГПК України встановлено перелік ухвал місцевого господарського суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. 
Системне тлумачення статті 255 ГПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
З урахуванням основних засад судочинства та необхідності забезпечення права на апеляційний перегляд справи будь-яка ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню або самостійно, або разом із рішенням суду по суті спору. Перелік ухвал, на які апеляційна скарга може бути подана окремо від рішення суду, наведений у частині першій статті 255 ГПК України. Цей перелік не є вичерпним: ухвала, зазначена в частині першій статті 255 ГПК України, безумовно може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду; за відсутності ухвали в цьому переліку встановленню та оцінці судом підлягає те, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню в справі та / або чи може вона бути оскаржена разом із рішенням суду (тобто чи є в особи, яка подає апеляційну скаргу, можливість поновити свої процесуальні права в інший спосіб). 
Законодавець цілеспрямовано обмежив коло процесуальних питань, результат вирішення яких - ухвали суду - підлягають самостійному апеляційному оскарженню, з огляду на пріоритетність вирішення тих чи інших процесуальних питань. Надання учасникам судового процесу права на апеляційне оскарження всіх ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду незалежно від їх процесуальної суті і значення стало б передумовою для зловживання учасниками справи процесуальними правами та безпідставного затягування розгляду справи, що не відповідало б основним завданням судочинства 
Подібний висновок щодо застосування статті 255 ГПК України, викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц.
У цьому контексті Суд зауважує, що ухвала суду першої інстанції в частині  відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі, не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, оскільки вона у наведеному переліку статті 255 ГПК України відсутня, та не є такою, що перешкоджає подальшому розгляду справи, оскільки розгляд справи вже завершено. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. 
З огляду на викладене апеляційний господарський суд дійшов заснованого висновку про те, що зазначена ухвала місцевого господарського суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції та повернув подану апеляційну скаргу відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України.
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.
За змістом частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства на ухвалу апеляційного господарського суду від 01.10.2025, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції  норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
У зв`язку з наведеними Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Керуючись статтею 234, частиною другою статті 293 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Технолог" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 зі справи №   910/9789/24. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                             І. Булгакова

Суддя                                                                                             Ю. Власов  

Суддя                                                                                             Т. Малашенкова