ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/13734/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Булгакової І.В., Власова Ю.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Смартфлекс» (далі - ТОВ «ІТ Смартфлекс», відповідач, скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 (головуюча - суддя Зеленіна Н.І.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 (головуючий - суддя Євсіков О.О, судді: Буравльов С.І., Корсак В.А.)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна», позивач)
до ТОВ «ІТ Смартфлекс» 
про стягнення 76 457,02 грн.
ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність / відсутність підстав для стягнення збитків.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ПрАТ «СК «Провідна» звернулося до суду з позовом до ТОВ «ІТ Смартфлекс» про стягнення 76 457,02 грн збитків.

1.2. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань за договором добровільного медичного страхування в частині здійснення розрахунків.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 04.02.2025 у справі №910/13734/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025, позов задовольнив та стягнув з ТОВ «ІТ Смартфлекс» на користь ПрАТ «СК «Провідна» 76 457,02 грн збитків та 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ «ІТ Смартфлекс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/13734/24, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. ТОВ «ІТ Смартфлекс» у касаційній скарзі (в новій редакції) з посиланням на пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та частину третю статті 310 ГПК України зазначає:

- на порушенні судами матеріального права (статті 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 224, 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України)), процесуального права (частини другої статті 86, частини п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)), оскільки суди не врахували сукупність доказів та прийняли до уваги недопустимі (недостовірні) докази;

- на застосуванні судами норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17, від 02.04.2020 у справі №910/22509/18, від 01.06.2018 від №910/20199/17.

5. Позиція інших учасників справи 

5.1. Відзив на касаційну скаргу від ПрАТ «СК «Провідна» до Суду не надходив.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 13.04.2020 між                    ПрАТ «СК «Провідна» (страховик) та ТОВ «ІТ Смартфлекс» (замовник) укладено договір №03/0502037/9067/20 добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) (далі - договір), предметом якого згідно з пунктом 1.1 є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані із здоров`ям та працездатністю застрахованих осіб. Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови цього договору.

6.1.1. Відповідно до пунктів 1.7 та 1.7.4 строк дії договору з 30.06.2020 по 30.06.2021 включно. У разі, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до дати завершення терміну дії договору письмово не заявить про бажання його розірвати і сторони дійдуть згоди про умови пролонгації договору, договір може бути пролонгований на новий період шляхом укладання про це відповідної додаткової угоди, що передбачає умови оплати і період дії договору.

6.1.2. Згідно з пунктом 6.1 договору зміна його умов здійснюється за взаємною згодою страхувальника та страховика на підставі звернення однієї із сторін і оформлюється у вигляді письмових додаткових угод, що підписуються обома сторонами.

6.1.3. Якщо будь-яка із сторін не згодна з внесенням запропонованих іншою особою змін до цього договору, протягом одного місяця вирішується питання про дію договору на попередніх умовах або про припинення договору (пункт 6.2 договору).

6.1.4. Відповідно до пункту 6.3 договору з моменту ініціювання внесення змін до договору однією із сторін до моменту прийняття рішення, що випливає з пунктів 6.1 і 6.2, цей договір продовжує діяти на попередніх умовах.

6.1.5. Дія договору припиняється за згодою сторін, а також у разі закінчення строку його дії (пункт 6.4.1 договору); несплати страхувальником страхового внеску (або його частини) у строки, що встановлені договором. При цьому договір вважається достроково розірваним у випадку, якщо черговий страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом 30 календарних днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику (пункт 6.4.4 договору).

6.1.6. За умовами пункту 10.2.2 страхувальник зобов`язаний своєчасно вносити страхові платежі у розмірах та в строки, визначені Розділом 5 договору.

6.1.7. Згідно з пунктом 10.6.9 договору страховик зобов`язується регулярно (щомісяця) надавати страхувальнику звіти в узгодженому сторонами форматі (Додаток №6 до договору).

6.1.8. Відповідно пункту 10.6.9.1 договору звіт по страхових виплатах надається до « 20» числа кожного місяця, наступного за звітним (якщо « 20» число не є робочим днем, звіт надається в останній робочий день, що передує звітній даті). Звіт включає інформацію про виплати, які були здійснені страховиком при організації медичної допомоги застрахованим особам за звітний період; поточні зміни в списку застрахованих осіб; показник загальної збитковості; статус використання корпоративних лімітів.

6.1.9. Звіт по відмовах надається до « 03» числа кожного місяця, наступного за звітним (якщо « 03» число не є робочим днем, звіт надається в останній робочий день, що передує звітній даті). Звіт включає інформацію про відмови, які були здійснені Асистансом при організації медичної допомоги застрахованим особам; відмовах в компенсації самостійно витрачених коштів застрахованим особам за звітний період (пункт 10.6.9.2 договору).

6.1.10. Згідно з пунктом 10.6.9.3 договору за згодою сторін страховик зобов`язується надавати розрахунок компенсації коштів, самостійно витрачених застрахованою особою, за запитом страхувальника та / або по всіх випадках, коли розмір компенсації менше 100% (крім відмов у компенсації, які відображаються в регулярних звітах згідно пунктом 10.6.9.2). Розрахунок надається страховиком протягом не більше 2 (двох) робочих днів з моменту отримання такого запиту або проведення розрахунку. Розрахунок повинен включати фактичну вартість оплачених послуг і вартість аналогічних послуг в клініках, зазначених в пункті 8.7.2 договору.

6.1.11. Сторони повинні дотримуватись умов договору (пункт 10.7 договору).

6.1.12. Пунктом 11.1 договору визначено, що будь-які зміни до даного договору вносяться лише за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди, що становить невід`ємну частину даного договору, або іншим чином, передбаченим договором/чинним законодавством.

6.1.13. Усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, тільки якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача (пункт 13.1 договору).

6.2. Також судами попередніх інстанцій встановлено таке.

6.3. Додатковою угодою №12 від 13.04.2022 в договір внесено чергові зміни, в тому числі внесено зміни до переліку застрахованих осіб, до страхових сум та лімітів відповідальності, порядку та строків сплати страхових платежів.

6.4. Додатковою угодою №13 від 30.06.2022 в договір внесено чергові зміни, а саме визначено строк дії договору з 01.07.2020 по 30.06.2023 включно; внесено зміни до розділу 5 договору «Страховий платіж, порядок його сплати», а саме: « 5.7.13. Дев`ята частина платежу у розмірі - 172 593,65 грн до 10.07.2022».

6.5. Додатковою угодою №14 від 30.09.2022 внесено чергові зміни, зокрема, визначено, що за період страхування з 01.10.2022 до 31.12.2022 сплаті підлягає страховий платіж у розмірі 185 948, 27 грн.

6.6. Додатковою угодою №15 від 02.01.2023 в договір внесено чергові зміни, а саме визначено, що: 

- за період страхування з 01.01.2023 до 31.03.2023 сплаті підлягає страховий платіж у розмірі 186 993,02 грн, строк сплати - до 15.01.2023; 

- за період страхування з 01.04.2023 до 30.06.2023 сплаті підлягає страховий платіж у розмірі 186 712,27 грн, строк сплати - до 10.04.2023. 

6.7. Суди попередніх інстанцій зазначили, що довідкою, наданою АТ «Правекс Банк», підтверджується, що ТОВ «ІТ Смартфлекс» за період з 30.06.2022 до кінцевої дати дії договору сплатило три страхові платежі, а саме: 

1) 11.07.2022 в сумі 172 593,65 грн - оплата страхового платежу згідно з додатковою угодою №12 до договору;

2) 12.10.2022 в сумі 185 948,27 грн - оплата страхового платежу згідно з додатковою угодою №13 до договору; 

3) 18.01.2023 в сумі 186 993,02 грн - оплата страхового платежу згідно з додатковою угодою №15 до договору.

6.8. Підставою звернення до суду з позовом стало те, що ПрАТ «СК «Провідна» за період страхування з 01.04.2023 продовжувало виконувати свої зобов`язання за договором та здійснило страхові виплати на загальну суму 76 457,02 грн, в той же час ТОВ «ІТ Смартфлекс» своє зобов`язання з оплати чергового страхового платежу до 10.04.2023 у розмірі 186 712,27 грн не виконало.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 01.09.2025 відкрив касаційне провадження у справі №910/13734/24 за касаційною скаргою ТОВ «ІТ Смартфлекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та частини третьої статті 310 ГПК України у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено та постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами перегляду рішення суду першої інстанції.

8.2. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.4. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).

8.5. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

8.6. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

8.7. Як зазначено судами попередніх інстанцій ПрАТ «СК «Провідна» звернулося до суду з позовом до ТОВ «ІТ Смартфлекс» про стягнення 76 457,02 грн збитків.

8.8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з такого:

- згідно з пунктів 1.7 та 1.7.4 договору добровільного медичного страхування від 13.04.2020 №03/0502037/9067/20, строк дії договору з 30.06.2020 до 30.06.2021 включно;

- у разі, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до дати завершення терміну дії договору письмово не заявить про бажання його розірвати і сторони дійдуть згоди про умови пролонгації договору, договір може бути пролонгований на новий період шляхом укладання про це відповідної додаткової угоди, що передбачає умови оплати і період дії договору;

- пунктом 11.1 договору визначено, що будь-які зміни до даного договору вносяться лише за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди, що становить невід`ємну частину даного договору, або іншим чином, передбаченим договором/чинним законодавством;

- за доводами позивача відповідач не здійснив оплату за останньою додатковою угодою від 02.01.2023 №15, якою внесено чергові зміни до договору, а саме визначено, що за період страхування з 01.04.2023 до 30.06.2023, сплаті підлягає страховий платіж у розмірі 186 712,27 грн, термін сплати - до 10.04.2023;

- представник позивача просив витребувати у відповідача додаткові угоди і в тому числі від 02.01.2023 №15, яку суд ухвалою від 18.11.2024 витребовував; 
- відповідач у відзиві на позовну заяву надав пояснення, в яких зазначив, що додаткова угода від 02.01.2023 №15 зі сторони ТОВ «ІТ Смартфлекс» не була підписана, оскільки умови зазначені в ній не задовольняли товариство;

- позивачем на спростовання доводів відповідача щодо не укладення додаткової угоди №15 надано інформацію щодо платежу здійсненого ТОВ «ІТ Смартфлекс» на суму 186 993,02 грн з призначенням платежу: «Оплата страхового платежу ДУ № 15 до Договору №03/0502037/9067/20» від 13.04.2020 р.Рах.№ 03/0502037/9067/20 (03.01.2023). Без ПДВ», дата платежу 18.01.2023;

- вказане свідчить про те, що ТОВ «ІТ Смартфлекс» додаткову угоду №15 прийнято до виконання та зі своєї сторони частково оплачено страховий платіж за період надання страхових послуг з 01.01.2023 до 31.03.2023;

- за доводами позивача, за період страхування з 01.04.2023 ним надано відповідачу послуги зі страхування на суму 76 457,02 грн, що підтверджується копіями страхових актів, рахунків на оплату та платіжних інструкцій.

8.9. Отже, за висновкам суду першої інстанції, додатковою угодою від 02.01.2023 №15 в договір внесено чергові зміни, а саме визначено, що за період страхування з 01.01.2023 до 31.03.2023 сплаті підлягає страховий платіж у розмірі 186 993,02 грн та за період страхування з 01.04.2023 до 30.06.2023, сплаті підлягає страховий платіж у розмірі 186 712,27 грн, термін сплати - до 10.04.2023. Однак, черговий платіж за період страхування з 01.04.2023 до 30.06.2023 у розмірі 186 712,27 грн відповідачем сплачений не був, в той час як позивачем надано послуги з медичного страхування у розмірі 76 457,02 грн.

8.10. Суд першої інстанції погодився із твердженнями позивача про понесені ним збитки у розмірі 76 457,02 грн, оскільки ним зі своєї сторони надавалися передбачені договором добровільного страхування послуги, в той час як відповідач зі своєї сторони не виконав зобов`язання щодо оплати таких послуг.

8.11. Оцінюючи надані сторонами докази, суд першої інстанції вважав за необхідне застосувати стандарт «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, та прийшов до висновку, що дійсно між сторонами склалися правовідносини із надання поворотної фінансової допомоги, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, в той час як недобросовісність відповідача полягає у неповерненні суми безвідсоткової фінансової допомоги.

8.12. Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційного господарського суду погодилася з висновком суду першої інстанції, що вимоги ПрАТ «СК «Провідна» до ТОВ «ІТ Смартфлекс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач сплатив лише страховий платіж за період з 01.01.2023 до 31.03.2023, відповідно, страховий платіж за період страхування з 01.04.2023 до 30.06.2023 у розмірі 186 712,27 грн (термін сплати - до 10.04.2023) залишився неоплачений. Водночас за період страхування з 01.04.2023 ПрАТ «СК «Провідна» надала ТОВ «ІТ Смартфлекс» послуги з медичного страхування на суму 76 457,02 грн, що підтверджується копіями страхових актів, рахунків на оплату та платіжних інструкцій.

8.13. При цьому, на спростування доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначив таке:

- додаткову угоду від 02.01.2023 №15 ТОВ «ІТ Смартфлекс» не підписало, однак здійснило на користь ПрАТ «СК «Провідна» платіж на суму 186 993,02 грн з призначенням: «Оплата страхового платежу ДУ № 15 до Договору №03/0502037/9067/20» від 13.04.2020 р.Рах.№ 03/0502037/9067/20 (03.01.2023). Без ПДВ», дата платежу - 18.01.2023. Тобто, здійснило платіж за період страхування з 01.01.2023 до 31.03.2023 і не здійснило платіж за період з 01.04.2023 до 30.06.2023. Отже, при вирішенні спору у справі, що розглядається, необхідно звернутися до доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), що базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини «venire contra factum proprium» лежить принцип добросовісності;

- щодо доводів скаржника про домовленості сторін, що мали бути внесені до умов додаткової угоди №15, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що за умовами пункту 11.1 договору будь-які зміни до нього вносяться лише за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди, що становить невід`ємну частину цього договору, або іншим чином, передбаченим договором / чинним законодавством України. За відсутності доказів внесення змін до додаткової угоди у визначеному пункті 11.1 договору порядку колегія суддів оцінила відповідні доводи критично;

- щодо доводів про те, що додаткову угоду №15 до договору ТОВ «ІТ Смартфлекс» не підписувало, оскільки ця угода надійшла до нього після 24.03.2023 (тобто після винесення НБУ рішення №21/565-к), апеляційний суд зазначив, що докази на підтвердження таких тверджень відповідач до матеріалів справи не надав. Крім того, такі твердження спростовуються здійсненим ним 18.01.2023 на виконання саме цієї додаткової угоди страховим платежем за період з 01.01.2023 до 31.03.2023. Дата укладення додаткової угоди №15 - 02.01.2023 передує даті прийняття НБУ рішення №21/565-к від 23.03.2023, що у сукупності спростовує доводи відповідача. ПрАТ «СК «Провідна» листом від 27.03.2023 №09-03/1177 повідомила своїх клієнтів, в т.ч. ТОВ «ІТ Смартфлекс», що 23.03.2023 Правління Національного банку України прийняло рішення «Про анулювання ПрАТ «СК «Провідна» ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг». З огляду на це рішення ПрАТ «СК «Провідна» з 24.03.2023 втратила право: 1) укладати договори (продовжувати строк діючих договорів) страхування; 2) укладати договори (вносити зміни до діючих договорів) страхування, які призводять до збільшення зобов`язань Компанії перед клієнтами (в т.ч. дострахування нових співробітників). Компанія також повідомила, що відповідно до зазначеного рішення відкликання ліцензій не звільняє фінансову установу від виконання своїх зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, а отже Компанія продовжує виконувати всі своїх зобов`язання в повному обсязі за діючими договорами страхування до закінчення строку їх дії. Медична допомога, організація якої передбачена договором страхування, в т.ч. планові та профілактичні послуги, надається в повному обсязі. Компанія приймає та опрацьовує заяви на страхове відшкодування, продовжує розрахунки з клініками-партнерами, всі зобов`язання перед ними будуть виконані в повному обсязі. Отже, ТОВ «ІТ Смартфлекс» було обізнане з цим листом, оскільки додало його до матеріалів справи разом з відзивом;

- щодо доводів ТОВ «ІТ Смартфлекс» про те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на неіснуючі документи, зокрема, на додаткову угоду №14, яка взагалі не була підписана сторонами і оплати по якій не було; зокрема, суд, оцінюючи її як належний доказ у справі, зазначив: «Додатковою угодою №14 від 30.09.2022 внесено чергові зміни, а саме визначено, що за період страхування з 01.10.2022 до 31.12.2022 сплаті підлягає страховий платіж у розмірі 185 948,27 грн.» колегія суддів зазначила, що оскільки у апеляційній скарзі ТОВ «ІТ Смартфлекс» не доводить, що не заперечило проти укладення додаткової угоди №14 за незалежних від нього підстав, колегія суддів у розгляді зазначених вище доводів керується приписами частини четвертої статті 165 ГПК України. Крім того, обставини підписання чи не підписання додаткової угоди №14 не мають вирішального значення для вирішення спору у справі, що розглядається.

8.14. Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке. 

8.15. Верховний Суд виходить з того, що позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. 

8.16. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. 

8.17. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19).

8.18. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

8.19. Верховний Суд зазначає, що фактичні підстави позову суд не має право змінювати з власної ініціативи з огляду на приписи статей 2, 14 ГПК України, які зокрема, регламентують завдання та основні засади господарського судочинства та принцип диспозитивності. Тобто господарський суд має вирішувати спір лише у межах предмету та підстав позову, що самостійно визначаються позивачем у позовній заяві, та не може виходити за межі визначених предмету та підстав позову.

8.20. Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 такого змісту:

« 6.56. У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.57. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

6.58. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia».

8.21. Так і до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові 12.10.2021 у справі №910/17324/19, такого змісту:

« 32. Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами їхніх спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні нормативні приписи [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі №265/6582/16-ц (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 83), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (пункт 84), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 8.1)].

33. Зазначення позивачем конкретних приписів для обґрунтування позову не є визначальним для вирішення судом питання про те, які приписи слід застосувати, вирішуючи спір [див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (пункт 85)]. З`ясувавши під час розгляду справи, що позивач або інший учасник справи для обґрунтування вимог або заперечень вказує інші нормативні приписи, ніж ті, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює юридичну кваліфікацію останніх і застосовує для ухвалення рішення ті нормативні приписи, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (пункт 7.43) та від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (пункт 85)].

34. Саме суд має обов`язок здійснити юридичну кваліфікацію відносин сторін, виходячи зі встановлених під час розгляду справи фактів, і визначити, який припис треба застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є спірні відносини, не є зміною підстави позову (обставин, якими обґрунтований позов) та обраного позивачем способу захисту (предмета позову) [див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (пункт 86)]».

8.22. У контексті доводів касаційної скарги Верховний Суд наголошує, що:
- правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (такий правовий висновок означений, зокрема, у пункті 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09. 2020 у справі №907/29/19, у пункті 9.8 постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/6355/20, у пункті 7.19 постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.12.2023 у справі №926/3347/22);

- обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків (такий правовий висновок означений, зокрема, у пункті 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19).

8.23. За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

8.24. Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

8.25. Положеннями частин першої та другої статті 623 ЦК України унормовано, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

8.26. Відповідно до частин другої та третьої статті 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

8.27. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

8.28. За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

8.29. При цьому Суд зазначає, що з огляду на дату виникнення спірних правовідносин і дату прийняття оскаржуваних судових рішень у цій справі, норми ГК України підлягають застосуванню, оскільки ГК України діяв на час виникнення спірних правовідносин і на момент розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

8.30. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17 зроблено висновок, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

8.31. Відповідно до частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:
- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;
- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;
- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

8.32. Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном (постанова Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

8.33. Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

8.34. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.

8.35. Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

8.36. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

8.37. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

8.38. Ураховуючи вищенаведене, Верховний Суд виходить з того, суди попередніх інстанцій, перш за все, мали встановити:

1) правову підставу позову та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин з огляду на зміст позовних вимог;

2) правову природу договірних зобов`язань, які виникли між сторонами, а також правову природу коштів, питання стягнення яких є предметом позову.

8.39. Водночас, як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди зазначеного у пункті 8.38 не встановили.

8.40. При цьому, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача збитки, суди не врахували правової природи збитків (див. пункти 8.23 - 8.37 цієї постанови), а також не навели, які саме докази були оцінені на підтвердження розміру цих збитків, обмежившись лише загальними висновками про те, що ПрАТ «СК «Провідна» надало ТОВ «ІТ Смартфлекс» послуги з медичного страхування на суму 76 457,02 грн, що підтверджується копіями страхових актів, рахунків на оплату та платіжних інструкцій.

8.41. Крім того, суди не надали належної оцінки всі аргументам учасникам справи, що свідчить про неповне з`ясування фактичних обставин справи та передчасність зроблених висновків, і як наслідок, недотримання норм процесуального права так і неправильне застосування норм матеріального права.

8.42. Таким чином, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування вказаних у цьому розділі постанови норм права та залишили поза увагою положення статей 73-79, 86, 236 ГПК України щодо обов`язку, визначеного процесуальним законом, стосовно повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, подаючи відповідні докази, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.43. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.44. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального і процесуального законодавства Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги про порушення окреслених вище норм права судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень є частково обґрунтованими з означених у цій постанові міркувань.

8.45. Щодо підстави касаційного оскарження, визначеного пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає, що питання подібності/неподібності правовідносин справ є передчасними з огляду на вказані у цьому розділі постанови міркування Верховного Суду. 

8.46. З огляду на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зазначені у цій постанові та порушили норми процесуального права (статті 73-79, 86, 236 ГПК України), що мало своїм наслідком не встановлення обставин, на підставі наданих сторонами доказів, що є визначальними, вагомими, ключовими і першочерговим у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.47. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило, з огляду на доводи та докази, надані учасниками справи, встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції передбаченими статтю 300 ГПК України.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.5. Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, судові рішення у справі скасувати, а справу передати    на новий розгляд    до суду першої інстанції.

9.6. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує судові рішення та передає справу на новий до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Смартфлекс» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 у справі №910/13734/24 скасувати.

3. Справу №910/13734/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                         Т. Малашенкова

Суддя                                                                                                         І. Булгакова

Суддя                                                                                                Ю. Власов