УХВАЛА

09 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  915/517/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Багай Н. О., Зуєва В. А.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:
позивача - Усик М. Г. (у порядку самопредставництва),
відповідача - не з`явилися,

розглянув у закритому судовому засіданні касаційні скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 
та на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2025, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 у справі 
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-прім"
про визнання недійсним в частині умов договору та стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 864  642,05 грн.

За результатами розгляду касаційних скарг Верховний Суд
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі - Військова частина) звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Прім" (далі - Товариство), в якій просило суд (з урахуванням заяви від 30.08.2024 про зміну предмету позову, прийнятої судом): 
- визнати недійсним пункт 7 державного контракту (договору) від 08.02.2023 № 92/ВЗЗ-2023 на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення (далі - Контракт) в частині включення до ціни Контракту, що становить 7 104 000,00 грн - суми у розмірі 864 642,05 грн та в частині включення до суми єдиного податку, що становить 142 080,00 грн - суми в розмірі 17 292,84 грн;
- визнати недійсним додаток № 1 до Контракту (специфікація) в частині включення до вартості Товару за одиницю труси та топ жіночі, що становить 480,00 грн суми у розмірі 58,42 грн та в частині включення до договірної ціни, що становить 7 104 000,00 грн - суми у розмірі 864 642,05 грн;
- визнати недійсним додаток № 2 до Контракту (протокол погодження договірної ціни товару оборонного призначення від 08.02.2023) в частині включення до вартості Товару за одиницю труси та топ жіночі, що становить 480,00 грн суми у розмірі 58,42 грн;
- стягнути з відповідача на корить позивача безпідставно набуті кошти в сумі 864 642,05 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у складі ціни Контракту отримав від позивача прибуток, безпідставно завищений на 864 642,05 грн, у порушення абзацу 1 пункту 49 Порядку планування, формування, особливостей розміщення, коригування оборонних закупівель, здійснення контролю та звітування про їх виконання, а також оприлюднення інформації про оборонні закупівлі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2021 №  363 "Питання оборонних закупівель" (далі  -  Порядок № 363), а тому наявні підстави для визнання недійсними пункту 7 Контракту, додатку № 1 до Контракту (специфікація) та додатку № 2 до Контракту (протокол погодження договірної ціни товару оборонного призначення) в частині включення до договірної ціни прибутку відповідача в сумі 864 642,05 грн та стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 864 642,05 грн на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки неповернення відповідачем позивачу зазначеної суми, перерахованої поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законодавством. Зазначені порушення встановлені Східним офісом Держаудитслужби в Донецькій області (далі - Держаудитслужба) за результатами проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2021 по 31.08.2023, висновки якої викладені в акті ревізії від 08.12.2023 № 040508-20/4 (далі - Акт ревізії).
Так, під час ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області було встановлено, що відповідач не є виробником поставленого товару, а лише постачальником. Зобов`язання з виготовлення товару були передані третім особам. У зв`язку з цим, відповідно до пункту 49 Порядку №363 прибуток відповідача мав становити не більше 1% від вартості закупівель, однак за калькуляцією відповідача він склав 14,94%.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025, у задоволенні позову було відмовлено.
За висновками судів попередніх інстанцій, включений до вартості прибуток є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки встановлюється (погоджується чи змінюється) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку, а тому зміна такої істотної умови Контракту, як ціна, після проведення повної поставки та оплати товару суперечитиме приписам законодавства (частина 3 статті 632 ЦК України), що виключає можливість задоволення заявлених позовних вимог. 
Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначив, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може вважатися беззаперечним доказом на підтвердження того, що відповідач не є виробником товару поставленого за Контрактом.
Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025, заяву Товариства задоволено частково; стягнуто з Військової частини на користь Товариства витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн; у задоволенні решти заяви відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, Військова частина звернулася до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких:
- посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, статті 79 ГПК України без урахування висновків Верховного суду щодо застосування цієї норми, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №  917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;
- посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про невідповідність оскаржуваних додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції нормам матеріального права, без урахування висновків щодо застосування норм права до спірних правовідносин, які викладені в постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №  905/1795/18, від 05.02.2019 у справі № 906/194/18, від 18.03.2019 у справі № 917/778/18, від 08.02.2019 у справі № 914/772/17, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та з неповним і не всебічним з`ясуванням обставин, на які відповідач посилався як на підставу своїх вимог;
- обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17 та від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16 щодо застосування частини першої статті 76 ГПК України;
- обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статті 203 ЦК України у взаємозв`язку із пунктом 49 Порядку №  363 щодо визнання недійсним в частині умов договору за невідповідності його пунктів щодо ціни встановленим вимогам про граничний розмір прибутку виконавця за державним контрактом у сфері оборони на рівні не більше 1% та стягнення безпідставно набутих коштів внаслідок завищення розміру прибутку.
Скаржник просить скасувати:
1) рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025, прийняти нове рішення про задоволення позову;
2) додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2025, зокрема: відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Військової частини на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025; призначено розгляд касаційної скарги у закритому судовому засіданні на 09.09.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2025, зокрема: відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Військової частини на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025; призначено розгляд касаційної скарги у закритому судовому засіданні на 09.09.2025.
Від Товариства надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 - залишити без змін.
Разом з тим під час вивчення матеріалів касаційної скарги колегія суддів установила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглядаючи справу №  915/222/24 за участі тих самих осіб, що і у справі № 915/517/24 (але з різними підставами та предметом позову; у справі № 915/222/24 предметом позову є стягнення 530 422,00 грн, кваліфікованих позивачем у якості збитків) ухвалою від 14.04.2025 передав справу №  915/222/24 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. 
Передаючи справу на розгляд об`єднаної палати, колегією суддів зазначено, що у справі №  915/222/24 перед Верховним Судом постали питання:
- щодо застосування частини 1 статті 76 ГПК України в аспекті того, чи може акт ревізії відповідного контролюючого органу були належним доказом того, що сторона договору не є виробником товару, що за ним поставлявся;
- щодо застосування статті 38 Закону "Про оборонні закупівлі" у взаємозв`язку з підпунктом 1 пункту 1 Постанови № 335 та пункту 49 Порядку № 363, оскільки відповідальність виконавця у вигляді відшкодування державному замовнику збитків за перевищення виконавцем граничного рівня прибутку, встановленого Кабінетом Міністрів України на момент укладення державного контракту за неконкурентною процедурою закупівель законодавчо була запроваджена лише з 16.03.2024, оскільки покладення такої відповідальності було передбачено як Законом "Про оборонні закупівлі", так і Постановою № 335 та пунктом 49 Порядку № 363 (який встановлює можливий розмір прибутку виконавця за державними контрактами в сфері оборони).
Ухвалу про передачу справи на розгляд об`єднаної палати, на підставі частини 2 статті 302 ГПК України, мотивовано, зокрема, тим, що існує необхідність відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2025 у справі № 915/240/24, щодо застосування статті 38 Закону "Про оборонні закупівлі" у взаємозв`язку з підпунктом 1 пункту 1 Постанови № 335 та пункту 49 Порядку № 363.
Верховний Суд зазначає, що попри відмінність предмета та підстав позовів у справах №  915/517/24 та № 915/222/24, у схожих справах №  915/514/24, № 915/515/24, № 915/518/24 Верховний Суд, зупинивши касаційне провадження, дійшов висновку про те, що виходячи з правовідносин, які склалися між Військовою частиною і Товариством, зазначені справи мають єдину підставу виникнення юридичного конфлікту (Контракт), а предметом оцінки як у справі, яка розглядається, так і у справі №   915/222/24, зокрема, є правильність обраного позивачем способу захисту в контексті застосування судами статті 38 Закону України "Про оборонні закупівлі" у взаємозв`язку з підпунктом 1 пункту 1 Постанови №   335 та пунктом 49 Порядку №   363, а також висновку судів попередніх інстанцій щодо Акта ревізії.
З метою забезпечення єдиної правозастосовної практики під час судового розгляду аналогічних спорів, колегія суддів вважає, що висновки зроблені судом у справі № 915/222/24 можуть вплинути на результати розгляду цієї справи №  915/517/24.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 20.06.2025 прийняла до розгляду справу № 915/222/24.
Верховний Суд враховує те, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).
Згідно з частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частиною 4 статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до пункту 7 частини 1 та частини 3 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.
Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини 1 статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Враховуючи підстави позову у цій справі, підстави касаційного оскарження та доводи скаржника, а також те, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/222/24 може мати суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у цій справі, з метою єдності судової практики, а також те, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження за касаційними скаргами Військової частини на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 у справі №  915/517/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 915/222/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судових рішень, ухвалених за результатами такого розгляду.
Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 915/517/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку судових рішень у справі № 915/222/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судових рішень, ухвалених за результатами такого розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                    Н. О. Багай

                                                                                                    В. А. Зуєв