УХВАЛА

30 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  914/1694/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль"
на ухвалу Західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Кравчук Н.М., Матущака О.І., Скрипчук О.С.
від 01.09.2025 
у справі за позовом ОСОБА_1 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль"                 
третя особа  ОСОБА_2 
про стягнення 4 619 912, 20 грн,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" про стягнення                 124 245,00 грн. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги до 4 619 912,20 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 у справі                      № 914/1694/18 позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на користь ОСОБА_1     2 074 576,50 грн вартості частки в статутному капіталі, 2 093 475, 89 грн інфляційних втрат, 451 859, 81 грн 3 % річних, 1 863,68 грн відшкодування витрат на оплату судового збору та 22 718,40 грн відшкодування витрат на проведення судової експертизи; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" в дохід Державного бюджету України 53 948,01 грн судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1694/18 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на користь ОСОБА_1 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні решти вимог за заявою - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вих. № 25/07-3 від 29.07.2025).
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 в задоволенні клопотання скаржника про зменшення розміру судового збору / відстрочення сплати судового збору - відмовлено; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" від 29.07.2025 ( вх. №ЗАГС 01-05/2344/25 від 29.07.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1694/18 - залишено без руху; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати (надіслати) суду: мотивоване клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги в частині оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 в даній справі; докази сплати судового збору у розмірі 83 158,42 грн.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі                   № 914/1694/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" за вих. №25/07-3 від 29.07.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/2344/25 від 29.07.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1694/18 та додані до неї матеріали повернули скаржнику на підставі ст.ст. 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.
16.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 914/1694/18.
Склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визначено відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2025 (головуючий суддя - Баранець О.М., судді              Кролевець О.А., Мамалуй О.О.).
18.09.2025 від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 914/1694/18 та проти задоволення клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 у справі № 914/1694/18.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль", колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою слід відмовити, з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до вимог частини    2 статті    293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).
Однією з конституційних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України). Забезпечення права на апеляційний перегляд справи визначено також серед основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 8 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Як вже зазначалось, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 в задоволенні клопотання скаржника про зменшення розміру судового збору / відстрочення сплати судового збору - відмовлено; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" від 29.07.2025 (вх. №ЗАГС 01-05/2344/25 від 29.07.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1694/18 - залишено без руху; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати (надіслати) суду: мотивоване клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги в частині оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 в даній справі; докази сплати судового збору у розмірі 83 158,42 грн.
Судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі від 01.09.2025 зазначено, що 16.08.2025 через систему «Електронний суд» від представника скаржника надійшло клопотання за вих. №18/08-1 від 16.08.2025 про поновлення строку на подання апеляційної скарги від 29.07.2025 (вих. №25/07-3), в частині оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025, та клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Клопотання про відстрочення сплати судового збору мотивоване тим, що згідно з заключною випискою з рахунку за період з 01.01.2025 по 14.08.2025 та за період 14.08.2025 - залишок грошових коштів на рахунках скаржника станом на 01.01.2025 становив 27 230,48 грн; дохід за період становив 18 837,00 грн; витрати за період становили 46 067,48 грн; станом на 14.08.2025 на рахунку скаржника    0,00 грн; надходження на рахунок припинилось 11.02.2025. Скаржник вказує, що згідно фінансової звітності малого підприємства 12495, загальний дохід ТОВ «Будєвростиль» за 2024 рік становив 241 300 грн, чистий прибуток 57 500 грн. Зазначає, що 83 158,42 грн, які суд визначив необхідними для сплати судового збору в ухвалі від 04.08.2025 становить 35% від доходу ТОВ «Будєвростиль» за 2024 рік та 144% від чистого прибутку за 2024 рік. Стверджує, що станом на час подання апеляційної скарги та даного клопотання, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань учасниками ТОВ «Будєвростиль» є ОСОБА_2 (третя особа у справі) та ОСОБА_1 (позивач у справі) у рівних частках по 50% статутного капіталу. Отже, за умови цього спору чи вийшла чи не вийшла із складу учасників ОСОБА_1 товариство не може розпоряджатися належним йому нерухомим майном, оскільки учасники або учасниця не спроможні прийняти легітимного рішення, яке би враховувалось нотаріусом та державним реєстратором нерухомого майна.
Дослідивши вказане клопотання, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок звільнення, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, з огляду на таке.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Частиною другою цієї статті визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Зі статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що:
1) законодавець, застосував конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначивши, що питання, зокрема, щодо звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення, розстрочення;
2) умови застосування диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі                            № 0940/2276/18 висловлена наступна правова позиція:
у пункті 39 «Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена»;
у пункті 41 «Окремо слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним».
Водночас відповідно до положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою. (Пункти 61, 70 постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 906/308/20).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Будєвростиль» з позовом про стягнення 4 619 912, 20 грн. Підставою позову є невиплата в добровільному порядку ТОВ "Будєвростиль" належної      ОСОБА_1 частки в статутному капіталі, у зв`язку з її виходом з товариства.
А отже, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, предметом спору, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а є стягнення коштів.
За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівність фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).
Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі від 19.06.2001 №28249/95 зазначив, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
Отже, судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд.
Крім цього, Верховний Суд неодноразово наголошував, що право застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» у контексті розстрочки, відстрочки та звільнення від сплати судового збору щодо юридичних осіб Велика Палата Верховного Суду висловлювалася послідовно і неодноразово.
Верховний Суд звертав увагу на пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 «При цьому, як уже зазначалось, із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю».
Отже, посилання скаржника для відстрочення сплати судового збору, що у такого об`єктивно відсутня фізична можливість сплатити судовий збір у розмірі                  83 158,42 грн через майновий стан та неможливістю розпоряджатися коштами, правомірно відхилено судом апеляційної інстанції з огляду на статтю 7 ГПК України, в силу якої правосуддя здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин, ця справа за предметом позову не є про захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, заявник є юридичною особою, а дія умов частин першої, другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не розповсюджується саме на юридичних осіб, а тому не може бути умовою для звільнення, зменшення розміру, відстрочення, розстрочення сплати судового збору, адже не базується на статті 8 Закону України «Про судовий збір» та правових висновках Великої Палати Верховного Суду щодо її застосування, ураховуючи суб`єктний склад сторін і характер спірних правовідносин, а наведені аргументи в цьому контексті не будуть умовою, яка є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати щодо юридичних осіб
Як вірно зазначено колегією суддів суду апеляційної інстанції, норми чинного законодавства не забороняють іншій особі сплатити судовий збір замість скаржника, про що зроблено правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18. 
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення скаржнику сплати судового збору, оскільки обставини наведені скаржником у клопотанні про відстрочення сплати судового збору не передбачені Законом України «Про судовий збір» для такого відстрочення сплати судового збору, до того ж відповідач у справі є юридичною особою, а предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; предметом спору у цій справі є стягнення коштів, а наведені аргументи в цьому контексті не є умовою, яка є підставою для відстрочення від сплати судового збору щодо юридичних осіб, виходячи із вимог статті 7 ГПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (§ 60).
За таких обставин, враховуючи положення статті 129 Конституції України, за якою основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також зважаючи на імперативний зміст статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд апеляційної інстанції дійшов в оскаржуваній ухвалі правомірного висновку, що вказане клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору у справі № 914/1694/18 задоволенню не підлягало та відмовив у його задоволенні.
Відповідно до частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".
У зв`язку із неусуненням недоліку апеляційної скарги щодо сплати судового збору, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі від 01.09.2025, керуючись вимогами статей 174 та 260 Господарського процесуального кодексу України, дійшов з дотриманням норм процесуального права правомірного висновку про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" за вих. №25/07-3 від 29.07.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/2344/25 від 29.07.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1694/18, та доданих до неї матеріалів, скаржнику.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права.
З огляду на зазначене, правильне застосування Західним апеляційним господарським судом норм Господарського процесуального кодексу України при прийняті ухвали від 01.09.2025 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" за вих. №25/07-3 від 29.07.2025 (вх.  № ЗАГС 01-05/2344/25 від 29.07.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1694/18, та доданих до неї матеріалів, скаржнику - без розгляду, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм, а отже касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 914/1694/18 є необґрунтованою.
Частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 914/1694/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025, на підставі ч. 2 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, підлягають частковому задоволенню заперечення ОСОБА_1 проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 914/1694/18.
Крім того, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" містить клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 у справі № 914/1694/18.
Проте, оскільки Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі                   № 914/1694/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025, то розгляд зазначеного клопотання судом касаційної інстанції не здійснюється.  
Керуючись статтями 234, 235, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд,-
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 914/1694/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростиль" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025.
2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                О. Баранець

Судді                                                                                                        О. Кролевець

                                                                                                       О. Мамалуй