УХВАЛА

13 листопада 2025 року 
м. Київ

cправа № 910/2287/25 
Верховний Суд у складі  колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючої),  Власова Ю. Л. та Малашенкової Т.М., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління  (далі-КЕУ) 
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 та 
постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025
за позовом Фізичної особи-підприємця Підопригори Сергія Дмитровича
до КЕУ
про стягнення коштів,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача  - Військова частина НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:
КЕУ 04.11.2025 (через систему "Електронний суд") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду  міста Києва від 05.06.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у справі №  910/2287/25 та ухвалити  нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України.
Згідно з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1  січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Позов у цій справі було подано у 2025 році, в кому відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року був визначений у розмірі 3  028,00  грн. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення 312    699,64 грн на виконання умов договору відшкодування вартості електроенергії, а отже, ціна позову у даній справі не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1  514 000 грн). 
Так, згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025, яке залишене без змін постановою апеляційного господарського суду від 13.10.2025, позов задоволено повністю; стягнуто з КЕУ на користь Фізичної особи-підприємця Підопригори Сергія Дмитровича заборгованість у розмірі 312 966, 64 грн та судовий збір у розмірі 3 755,60 грн, а  також 12 000, 00 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми.
Звертаючись із касаційною скаргою, КЕУ з посиланням на підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, зазначає про необхідність  перегляду цієї справи в касаційному порядку, оскільки, на його думку,  спір стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування правозастосовної практики, яка, в свою чергу,  має значення для скаржника.
Однак наведені обґрунтування виключних обставин для касаційного оскарження судових рішень у цій справі зводяться лише до формального посилання та цитування положень вказаної норми, а тому не можуть вважатися належним обґрунтуванням обставин, які дають право вважати, що  судове рішення може бути переглянуте в  касаційному порядку, адже скаржником не наведено обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваного судового рішення у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як питання, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.
Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Разом з тим незгода скаржника  із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї із сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Водночас Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 
Отже, в касаційній скарзі скаржником належним чином не обґрунтовано та не доведено обставин, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява                № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою КЕУ на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025  у цій справі, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 зі справи №  910/2287/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                          І. Булгакова
Суддя           Ю. Власов      
Суддя          Т. Малашенкова