ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року 
м. Київ

cправа №  911/2713/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О., 
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:
прокуратури - Пономаренка А. Є. (прокурор за посвідченням),
позивача - не з`явилися,
відповідача - Косарецькова В. М (адвокат),
третьої особи - не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 (судді: Тарасенко  К.  В. - головуючий, Тищенко А. І., Коробенко Г. П.) у справі
за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації
до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України",
про витребування земельної ділянки.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У серпні 2023 року до Господарського суду Київської області заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - КОДА) до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" (далі - Товариство) (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) про витребування на користь держави в особі КОДА з незаконного володіння Товариства спірної земельної ділянки.
2. На обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності відбулося незаконно за відсутності відповідних правових підстав. Набуття відповідачем у власність спірної земельної ділянки та державна реєстрація права власності на неї за відповідачем здійснена всупереч вимог статей 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статей 5, 7, 57 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння Товариства на користь держави в особі КОДА в порядку статті 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Київської області від 28.05.2024 (суддя - Подоляк Ю. В.) позов задоволено повністю.
4. Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі №  372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею, та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України, наявні правові підстави для її витребування з незаконного володіння Товариства на користь держави в особі КОДА.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що прокурор з урахуванням фактичних обставин цієї справи не пропустив строк позовної давності за позовними вимогами у цій справі. 
5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено в повному обсязі.
6. Постанову мотивовано тим, що відповідач набув право власності шляхом придбання земельної ділянки у особи, яка набула та зареєструвала за собою право на підставі законного та не скасованого рішення суду у справі № 372/3487/15-ц, яке відповідно до положень Конституції України, Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №  911/2713/23 та залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник посилається на те, що постанову прийнято у порушення норм процесуального права (статей 1, 2, 11, 13, 75-80, 86, 236 ГПК України), що призвело до неправильного застосування норм матеріального права (статей 330, 387, 388 ЦК України) та неврахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах:
- від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19, згідно якої преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу"
- від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14, відповідно до якої преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи;
- від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, відповідно до якої відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади означає, що держава, як власник, волю на відчуження цієї ділянки не виявляла;
- від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17, відповідно до якої добросовісність набувача передбачає не лише звіряння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна;
- від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, відповідно до яких вирішуючи питання про витребування земельної ділянки, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб;
- від 27.02.2024 у справі № 754/3142/21, відповідно до яких набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника;
- від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, відповідно до якої заволодіння приватними особами земельними ділянками лісогосподарського призначення всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Вирішуючи питання про витребування земельної ділянки, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця майна;
- від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, відповідно до яких у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (статі 13, 41, 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статі 18, 19, 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
9. Товариство у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 911/2713/23 залишити без змін.
Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Розгляд справи Верховним Судом 
10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.07.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 911/2713/23 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 16.09.2025.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2025 задоволено клопотання Товариства про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд касаційної скарги прокурора на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 911/2713/23 на 07.10.2025.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
11. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації "Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському держлісгоспу для ведення лісового господарства" від 23.06.2003 № 333 у постійне користування Козинському лісництву передано 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, в тому числі 492,5 га на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району.
12. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області "Про передачу земельних ділянок у власність" від 29.12.2003 № 746 затверджено технічну документацію із складання державних актів на право приватної власності на землю в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у приватну власність земельні ділянки громадянам України для ведення особистого селянського господарства загальною площею 41,046 га.
13. На підставі зазначеного розпорядження державні акти на право власності на земельні ділянки отримали, зокрема: ОСОБА_1 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278372), ОСОБА_2 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ №  278373), Валова Наталія В`ячеславівна (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278375), ОСОБА_3 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278376), ОСОБА_4 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278378), ОСОБА_5 (державний акт на право власності на землю площею 1,001 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278379), ОСОБА_6 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ №  278374), ОСОБА_7 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278377).
14. Зазначені фізичні особи на підставі договорів купівлі-продажу від 09.03.2006 за № 698, 710, 707, 683, 704, 701, 761, 755 відчужили належні їм земельні ділянки загальною площею 8,0032 га на користь ОСОБА_8 , яким, у свою чергу, отримано державний акт від 28.03.2006 серії ЯГ № 233834 на право власності на земельну ділянку площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.
15. Рішенням Старобезрадичівської сільської ради від 18.08.2006 № 93 (підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення) цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, змінено з особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, про що ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на землю від 25.10.2006 серії ЯД № 658673.
16. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі №  372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства "Київське лісове господарство" (далі - ДП "Київське лісове господарство") до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_8 , Старобезрадичівської сільської ради, за участю ряду третіх осіб про визнання недійсними розпорядження, рішення, акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки та визнання права постійного користування на неї задоволено повністю; визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 № 746 "Про передачу земельних ділянок у власність" в частині передачі у власність земельних ділянок, загальною площею 8,0032 га ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; визнано недійсним підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.2006 № 93 "Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради"; визнано недійсним державний акт від 25.10.2006 серії ЯД № 658673, виданий на ім`я ОСОБА_8 , кадастровий номер 3223187700:12:028:0015; витребувано на користь ДП "Київське лісове господарство" з незаконного володіння ОСОБА_8 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015; визнано за ДП "Київське лісове господарство" право постійного користування на земельну ділянку площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015.
17. Судове рішення у справі № 372/276/15-ц мотивоване тим, що з державної власності без згоди Київського обласного управління лісового та мисливського господарства та згоди землекористувача ДП "Київське лісове господарство", незаконно вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 8,0032 га в кварталі 110 Козинського лісництва, виділах 13-20 ДП "Київське лісове господарство" шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 № 746 в частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 8,0032 га ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , чим порушено інтереси держави.
18. На виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, державним реєстратором 21.08.2015 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування за ОСОБА_8 права власності на спірну земельну ділянку (індексний номер рішення 23844038).
19. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі №  372/276/15-ц, було оскаржено в судах апеляційної та касаційної інстанцій. Так, остаточною постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021 залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц.
20. Звертаючись з цим позовом до суду прокурор зазначав, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва, її було неправомірно відведено у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021. Водночас у ході виконання зазначеного судового рішення встановлено, що спірну земельну ділянку відчужено на користь третіх осіб. Так, між Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" (далі - ПАТ "Європейський газовий банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Анталія Плюс" (далі - ТОВ "Анталія Плюс") як боржником було укладено кредитний договір 29.06.2011 № 669-290611/І зі змінами та доповненнями, відповідно до якого банк надав кредит ТОВ "Анталія Плюс" та відкрив відновлювальну мультивалютну відкличну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 41  684  595 грн 00 коп. на строк до 24.03.2015. З метою забезпечення зобов`язань боржника між ПАТ "Європейський газовий банк" та ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір від 29.06.2011. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є - земельна ділянка площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району Київської області. У зв`язку з невиконанням ТОВ "Анталія Плюс" своїх зобов`язань, які забезпечені іпотекою, банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
21. Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі №  372/3487/15-ц позовні вимоги ПАТ "Європейський газовий банк" до ОСОБА_8 , за участю третьої особи - ТОВ "Анталія плюс", про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені повністю. В рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ "Анталія Плюс" перед ПАТ "Європейський газовий банк" за кредитним договором від 29.06.2011 № 437-290611 у сумі 61 250 752 грн 21 коп., в межах вартості предмета іпотеки звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №  669-290611/І, який посвідчено 29.09.2011 приватним нотаріусом Київського КМНО Васько А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1863, шляхом визнання права власності за ПАТ "Європейський газовий банк" на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_8 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області на підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області 4 сесії 5 скликання від 18.08.2006, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку за ціною визначеною на підставі звіту про оцінку майна від 06.03.2015 в сумі 26  773  105 грн 00 коп. Припинено право власності ОСОБА_8 на предмет іпотеки - земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку.
22. Між ПАТ "Європейський газовий банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Веста" укладено договір від 27.12.2018 № UKR.-2018-1 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ "Фінансова компанія "Веста" перейшли права вимоги, що існували на момент переходу цих прав за кредитним договором від 29.06.2011 № 437-290611, укладеним між ПАТ "Європейський газовий банк" та ТОВ "Анталія Плюс".
23. Між ПАТ "Європейський газовий банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Веста" укладено договір 27.12.2018 про відступленпя прав за договором іпотеки від 29.06.2011 № 669-290611/1, що укладений між ПАТ "Європейський газовий банк" та ОСОБА_8 .
24. Загальними зборами учасників ТОВ "Фінансова компанія "Веста", оформленими протоколом від 06.08.2019, ТОВ "Фінансова компанія "Веста", перейменовано на ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".
25. 22.04.2021 ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на підставі заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц за позовом ПАТ "Європейський газовий банк" до ОСОБА_8 , за участю третьої особи - ТОВ "Анталія плюс", про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015.
26. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2021 ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" відчужено земельну ділянку, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, на користь Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд", яке в свою чергу згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2023 №  328956500, є власником земельної ділянки площею 8,0031 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015.
27. Як зазначив прокурор, вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності відбулося незаконно за відсутності відповідних правових підстав. Набуття відповідачем у власність спірної земельної ділянки та державна реєстрація права власності на неї за відповідачем здійснено всупереч вимог статей 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 ЗК України та статей 5, 7, 57 ЛК України, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації в порядку статті 387 ЦК України.
28. В якості доказів, які підтверджують заявлені позовні вимоги, прокурор посилається, зокрема, на такі документи, які надає до матеріалів справи:
- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.02.2012 № 45/01, складений державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Управління Держземінспекції Головного Держкомзему у Київській області, відповідно до якого у результаті перевірки встановлено, що ряд земельних ділянок, серед яких і земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 накладаються на землі лісового фонду (110 квартал Козинського лісництва, виділи 13-20), що знаходяться в постійному користуванні ДП "Київський лісгосп";
- лист Управління Держземагенства в Обухівському районі Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.11.2014 № 1.1-24/245, відповідно до якого, зокрема, в архіві управління відсутні, не обліковуються та розробником на зберігання не передавалися другі примірники державних актів на право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;
- лист ДП "Київське лісове господарство" від 26.11.2014 № 02-868, в якому підприємство повідомляє про те, що земельна ділянка площею 34,0127 га, частина якої перебуває у власності, зокрема ОСОБА_8 знаходиться на території земель лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 110. Земельна ділянка площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, накладається на землі, які обліковуються за матеріалами лісовпорядкування 2003 року;
- рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, яким, зокрема, витребувано спірну земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_8 ;
- лист Філії "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" від 11.12.2023 № 02-1174, за змістом якого згідно зі знімками з бази ДЗК земельна ділянка, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, накладається на квартал 110 виділів 14-20 Козинського лісництва. До цього листа додано копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років (протокол другої лісовпорядної наради від 10.07.2015 з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП "Київське лісове господарство" Київської області; протокол першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 03.06.2014; протокол другої лісовпорядної наради від 14.04.2005 з розгляду проекту організації і розвитку лісового господарства Київського держлісгоспу Київської області на 2004 - 2013 роки (складений за даними розширеного безперервного лісовпорядкування 2003 року); план лісонасаджень ДП "Київський лісгосп" Козинське лісництво. Лісовпорядкування 2014 року; план лісонасаджень Козинського лісництва Виробничої частини ДЛГО Київської області. Лісовпорядкування 2013 року; проект організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО "Київліс" Державного лісгосподарського об`єднання "Київліс", 2004 рік; проект організації та розвитку лісового господарства ДП "Київське лісове господарство" Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Козинське лісництво 2015 рік.
29. Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" заперечує проти позовних вимог з підстав, які зводяться до того, що прокурор як на підставу позову посилається на преюдиційність рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, яким, зокрема, витребувано на користь ДП "Київське лісове господарство" з незаконного володіння ОСОБА_8 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, та визнано за ДП "Київське лісове господарство" право постійного користування на неї, а також прокурор зазначає те, що втручання держави у право власності відповідача є виправданим з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, ігноруючи при цьому існування іншого рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яким, зокрема, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ "Європейський газовий банк" на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_8 , припинено його право власності на спірну земельну ділянку та не звертає увагу на той факт, що саме з вини власника та користувача спірної земельної ділянки відповідач змушений шукати захисту та доводити свою добросовісність, відносно вільного володіння та користування своїм майном - спірною земельною ділянкою, яке ним було набуто на підставі дійсного договору купівлі-продажу. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц набрало законної сили 15.05.2015, про що свідчить відмітка суду на тексті судового рішення, і саме з цього строку власник та користувач спірної земельної ділянки наділені усіма правами наданими Законом щодо реєстрації за собою права власності та користування на спірну земельну ділянку та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав. Зазначене в свою чергу призвело б до того, що ПАТ "Європейський газовий банк" не включило б до складу лоту спірну земельну ділянку та не виставляло право вимоги за договором іпотеки від 29.06.2011 № 669-290611/1 на прилюдних торгах, а ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" 22.04.2021 не реєструвало б за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду у справі № 372/3487/15, та як наслідок відповідач не укладав договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Відповідач наголошує на тому, що ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яке набрало законної сили та станом на сьогоднішній день не скасовано, а тому відповідно до положень Конституції України, Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" набуло право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду, яке є чинним та обов`язковим до виконання, то відсутні правові підстави для її витребування у відповідача - добросовісного набувача, оскільки добросовісний набувач придбав це майно в особи, яка мала право його відчужувати. Відповідач також посилається на безпідставність посилань прокурора на преюдиційність рішення у справі від 19.03.2015 №  372/276/15-ц. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позов прокуратури є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Позиція Верховного Суду
30. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
31. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
32. Предметом позову в цій справі є вимоги прокурора про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння відповідача спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, оскільки вибуття останньої з державної власності відбулося незаконно, за відсутності відповідних правових підстав, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021.
33. Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України.
34. Суд апеляційної інстанції, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, виходив з того, що оскільки позов у справі № 372/276/15-ц було заявлено в інтересах державного підприємства (землекористувача), а не держави як в цій справі, то відповідну справу не може бути покладено в основу рішення суду як преюдиційну.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
35. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
36. У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 902/608/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, викладено такий висновок:
"Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі".
37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14, на яку також посилається скаржник у касаційній скарзі, зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
38. Заявляючи віндикаційний позов про витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі КОДА з незаконного володіння Товариства, прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі №  372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, перебуває в постійному користуванні ДП "Київське лісове господарство", правонаступником якого є ДСГП "Ліси України" для потреб лісового господарства, в підтвердження чого надав відповідні документи.
39. Задовольняючи позовні вимоги прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б спростовували зазначені твердження прокурора, учасники справи суду не надали. Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц набрало законної сили 21.01.2021 з прийняттям остаточного рішення у зазначеній справі - постанови Київського апеляційного суду від 21.01.2021, водночас ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", яке є правонаступником ПАТ "Європейський газовий банк" у зазначеній справі, було учасником справи Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц та йому було відомо про наявність спору щодо незаконного вибуття з власності держави спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення. ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", будучи обізнаним про те, що спірна земельна ділянка державної власності відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено зазначеним вище судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, на підставі заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, 22.04.2021, тобто після ухвалення остаточного рішення у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц, зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку та в подальшому її відчужило на користь відповідача.
Суд першої інстанції зазначив, що Обухівський районний суду Київської області, ухвалюючи рішення від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки на спірну земельну ділянку, не досліджував питання правомірності набуття права власності фізичними особами на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення та правомірність її вибуття з власності держави, а вирішував інші питання щодо наявності зобов`язань з погашення кредитної заборгованості, які (зобов`язання) забезпечені іпотекою. Крім того держава в особі уповноважених органів не була учасником справи № 372/3487/15-ц.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявність зазначеного рішення не впливає на вирішення спору у цій справі, позаяк станом на час проведення державної реєстрації права власності ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на спірну земельну ділянку на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, було прийнято остаточне рішення у справі № 372/276/15-ц, яке набрало законної сили, яким, зокрема, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_8 спірну земельну ділянку. 
40. Водночас суд апеляційної інстанції, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, виходив з того, що оскільки судове рішення у справі № 372/3487/15-ц набрало законної сили раніше, аніж рішення у справі № 372/276/15-ц, а останнє не може бути покладено в основу задоволення позову, що розглядається, з огляду на предмет та підстави цього позову та особливостей застосування преюдиції.
41. Верховний Суд не погоджується з таким висновком суду апеляцій інстанції та вважає його помилковим, оскільки учасники справи не надали доказів, які б спростовували твердження прокурора, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі №  372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, перебуває в постійному користуванні ДП "Київське лісове господарство", правонаступником якого є ДСГП "Ліси України" для потреб лісового господарства.
Не погоджуючись із рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі №  372/276/15-ц, особа, яка не брала участі у справі, - AT "Європейський газовий банк" у листопаді 2016 року подало апеляційну скаргу.
Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі №  372/276/15-ц, скасовуючи постанову апеляційного суду Київської області від 07.02.2018 та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив: "ухвалюючи судове рішення за апеляційною скаргою AT "Європейський газовий банк", апеляційний суд не дав належної оцінки безпосередньо правам, інтересам та обов`язкам AT "Європейський газовий банк" як іпотекодержателя, не врахував, що AT "Європейський газовий банк" не було учасником правовідносин сторін на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції (19 березня 2015 року), не було власником земельної ділянки на час розгляду справи, і наявність договору іпотеки, яким спірну земельну ділянку передано AT "Європейський газовий банк" як іпотекодержателю на забезпечення задоволення вимог за кредитним договором, не впливає на вирішення питання щодо правомірності набуття ОСОБА_8 як іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки у межах провадження за цим позовом".
42. Отже, Верховний Суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України.
Натомість, як встановили суди, заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі №  372/3487/15-ц позовні вимоги ПАТ "Європейський газовий банк" до ОСОБА_8 , за участю третьої особи - ТОВ "Анталія плюс", про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені повністю шляхом визнання права власності за ПАТ "Європейський газовий банк" на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_8 . Тобто, з набранням законної сили цим рішенням суду земельна ділянка фактично знову вибула з власності держави і держава знала про таке вибуття, оскільки AT "Європейський газовий банк" оскаржувало рішення  Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, покликаючись саме на рішення суду від 12.11.2015 про визнання права власності на землю за банком. 
43. З врахуванням наведеного Верховний Суд звертає увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності.
44. У свою чергу аналіз положень Глави 19 ЦК України щодо "інституту позовної давності" в сукупності із нормами ГПК України (які обмежують повноваження суду касаційної інстанції в частині здійснення додаткової оцінки доказів та обставин) не дає Верховному Суду підстав та можливостей для самостійного дослідження такого клопотання щодо визначення обставин початку перебігу строку позовної давності, однак не обмежує його у перевірці правильності встановлення судами попередніх інстанцій початку відліку такого строку.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 910/14469/18, від 22.10.2019 у справі № 910/2968/18, від 23.01.2020 у справі №  916/2128/18.
45. Іншими словами, касаційний суд має право лише здійснити перевірку застосування судами правових норм Глави 19 ЦК України на предмет правильності такого застосування з урахуванням встановлених фактичних обставин.
46. Однак, зважаючи на те, що у цьому випадку суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог, то, відповідно, висновок цього ж суду про неактуальність заяви відповідача про застосування строку позовної давності є також передчасним, оскільки висновки суду першої інстанції щодо позовної давності судом апеляційної інстанції не перевірялися, суд апеляційної інстанції не проаналізував належним чином усі доводи прокурора щодо дотримання ним положень законодавства щодо позовної давності, у тому числі не з`ясував моменту початку перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах.
47. У контексті наведеного Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 ЦК України).
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
48. Таким чином, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
49. У визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.
50. Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
51. Отже, визначення початку перебігу позовної давності розпочинається з моменту, коли особа довідалася/або могла довідатися про порушення її права, тобто з моменту вибуття майна із власності або користування.
Саме ця правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №  914/3224/16 має враховуватись судами під час вирішення тотожних спорів, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №  755/10947/17.
52. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
53. Колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив пов`язані з ними всі суттєві фактичні обставини цієї справи, що входили до предмета доказування. У зв`язку з наведеним ухвалена у справі постанова не відповідає вимогам процесуального законодавства, а тому її не можна визнати законною та обґрунтованою. 
Порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно відповідно до визначених законодавством меж розгляду справи судом касаційної інстанції.
54. Під час нового розгляду цієї справи для правильного вирішення спору апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, встановити момент, коли прокурор / позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, таким чином встановити початок перебігу позовної давності за позовними вимогами про витребування майна, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
55. З огляду на викладене Верховний Суд доходить висновку про те, що доводи касаційної скарги прокурора знайшли своє часткове підтвердження під час касаційного перегляду справи та, як наслідок, про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
56. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
57. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
58. Згідно із частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
59. Частиною 4 статті 310 ГПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
60. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Розподіл судових витрат
61. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №  911/2713/23 скасувати, справу № 911/2713/23 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Ю. Я. Чумак
Судді:                                                                                                    Т. Б. Дроботова
                                                                                                    Н. О. Багай