?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2025 року 
м. Київ
cправа №  911/682/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Мачульський Г. М., Рогач Л. І. 
секретар судового засідання - Кондратюк Л. Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Манад" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ічня Екопродукт" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 (колегія суддів: Сулім    В.    В., Майданевич А. Г., Ткаченко Б. О.) та рішення Господарського суду Київської області від 28.03.2024 (суддя Смірнов О. Г.) у справі
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Манад" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ічня Екопродукт" про стягнення штрафних санкцій та збитків у розмірі 9    155 029,74 грн,
за участі:
представника ТОВ "Манад" - Залізняка І. І., 
представника ТОВ "Ічня Екопродукт" - Хомина О. М.,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Ічня Екопродукт" (далі - ТОВ "Ічня Екопродукт") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манад" (далі - ТОВ "Манад") про стягнення 2    892    750,00 грн заборгованості за поставлений згідно з договором поставки від 12.10.2020 № 246 (далі - договір) товар. 
2.          У свою чергу, ТОВ "Манад" подало до Господарського суду Київської області зустрічну позовну заяву з вимогами до ТОВ "Ічня Екопродукт" про стягнення 9    155    029,74 грн штрафних санкцій та завданих збитків через неналежне виконання ТОВ "Ічня Екопродукт" своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної поставки кукурудзи, у тому числі: 859    950,00 грн штрафу за прострочення поставки кукурудзи, 3    780    000,00 грн штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, 1    464    827,00 грн збитків у вигляді додаткових витрат, понесених внаслідок вимушеного поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту, 1    890    000,00 грн збитків у вигляді втраченої вигоди, 1    160    252,74 грн збитків у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3.           12.10.2020 між ТОВ "Манад" (покупець) та ТОВ "Ічня Екопродукт" (постачальник) укладено договір поставки № 246, за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію власного виробництва, а саме - кукурудзу 3-го класу врожаю 2020 року, насипом (товар), а покупець зобов`язується здійснити приймання та оплату товару.
4.          Для виконання взятих на себе зобов`язань в частині податкових застережень сторони дійшли згоди про таке:
-          постачальник зазначає, що ознайомлений з нормою законодавства щодо виникнення у покупця права на податковий кредит у разі наявності факту реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН та постачальник зобов`язується вживати всіх заходів, спрямованих на формування покупцем податкового кредиту (підпункт 1.5.3 пункту 1.5); 
-          постачальник визнає, що податковий кредит (підпункт    14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України    (далі -    ПК України) для покупця з точки зору цивільного законодавства є грошовими коштами (об`єктом цивільних прав) згідно зі    статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та визначається як сума коштів, на яку покупець має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V ПК України    або поповнити свої обігові кошти за рахунок бюджетного відшкодування від`ємного значення з ПДВ (підпункт 1.5.4 пункту 1.5);
-          постачальник зобов`язаний скласти ПН/РК на дату виникнення податкових зобов`язань згідно з пунктом    187.1 статті 187, пункту    198.2 статті 198 ПК України у день виникнення таких податкових зобов`язань та зареєструвати ПН та/або РК в ЄРПН протягом 5-ти робочих днів із обов`язковим зазначенням коду товару згідно з    УКТ ЗЕД    та обов`язковим наданням покупцю ПН/РК та підтвердження про їх реєстрацію в ЄРПН. У разі порушення цього пункту, постачальник несе відповідальність згідно з пунктом 8.1 договору (підпункт 1.5.5 пункту 1.5);
-          у разі неможливості формування покупцем податкового кредиту (отримання грошових коштів) та/або неможливості декларування зазначених сум у податковій звітності з ПДВ та/або неможливості отримання сум бюджетного відшкодування ПДВ та/або неможливості підтвердження покупцем перед своїми контрагентами інформації про належно виконані податкові зобов`язання постачальника перед покупцем, зокрема, але не виключно, внаслідок: а) несвоєчасного (порушення строку) складання та реєстрації постачальником ПН та/або РК у ЄРПН, складання ПН/РК з помилками, та/або з порушеннями, недотримання правил реєстрації ПН/РК в ЄРПН; б) зупинення реєстрації ПН та/або РК у ЄРПН та/або прийняття податковими органами рішення про відмову і реєстрації ПН/РК у ЄРПН та/або відмови компетентними органами у задоволенні скарги про скасування рішення про відмову у реєстрації ПН/РК, визнається сторонами як збитки покупця у вигляді втрачених доходів (упущеної вигоди), що розглядається сторонами як імперативне положення, та постачальник несе відповідальність перед покупцем згідно з пунктами 7.1, 7.3, 7.8, 8.3 договору. У випадку зупинення реєстрації ПН/РК у ЄРПН постачальник зобов`язаний, зокрема, вчинити дії, передбачені пунктами 5.8, 8.2 договору (підпункт 1.5.6 пункту 1.5);
-          у випадку зупинення реєстрації ПН або РК в ЄРПН за рішенням податкових органів постачальник зобов`язаний в день отримання квитанції про зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН повідомити покупця та не пізніше наступного дня з дня отримання квитанції про зупинення ПН/РК вжити всіх передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на реєстрацію ПН/РК у ЄРПН. У випадку відмови податковими органами у реєстрації ПН/РК у ЄРПН постачальник зобов`язаний з дня наступного, що слідує за днем отримання рішення про відмову у реєстрації ПН/РК в ЄРПН, вжити заходів до оскарження такого рішення та надати підтвердження покупцю про вжиті заходи оскарження не пізніше наступного дня подання відповідної скарги/позову. За невчинення дій, передбачених цим пунктом, постачальник несе відповідальність, передбачену пунктом 8.1 договору (підпункт 1.5.7 пункту 1.5).
5.          Умовами договору поставки також передбачено, що:
-          кількість товару 3000 метричних тонн +/- 10% за вибором покупця. Зазначена кількість може змінюватись за згодою сторін з оформленням відповідної додаткової угоди до договору (пункт 3.1);
-          ціна товару за договором становить 5250,00 грн без ПДВ за 1 тонну, ПДВ складає 1050 грн за 1 тонну, всього з ПДВ - 6300,00 грн за 1 тонну, за умови, що якість та кількість товару відповідає вимогам, встановленим у пунктах 2.1 та 3.1 договору. За погодженням сторін ціна може бути переглянута, що затверджується письмово додатковою угодою до договору, що є його невід`ємною частиною (пункт 4.1);
-          загальна сума договору з ПДВ складає 18 900    000,00 грн, з яких 3 150    000,00 грн ПДВ, +/- 10% в опціоні покупця в залежності від фактично поставленої кількості товару (пункт 4.2);
-          оплата за товар здійснюється покупцем в українській гривні, шляхом перерахування суми на банківський рахунок постачальника у спосіб і порядок, встановлений у пункті 5.2 договору (пункт 5.1);
-          оплата за товар здійснюється покупцем у два етапи таким чином:
83,33% вартості товару    покупець оплачує на підставі рахунка-фактури та заявки постачальника, отриманих за правилами відповідно до пункту 11.4 договору протягом 5-ти банківських днів з дня, що слідує за днем надання документів для оплати;
16,67% вартості товару    покупець оплачує після приймання товару згідно з пунктами 2.1, 2.2, 3.1, 4.1, дотримання вимог пунктів 6.1, 6.2, 6.9, 6.10, 11.3 договору, надання товарно-транспортних видаткових накладних та реєстрації ПН/РК у ЄРПН згідно з підпунктом 1.5.5 пункту 1.5 договору, протягом 5-ти банківських днів, з дня надання квитанції про реєстрацію ПН/РК у ЄРПН за правилами згідно з пунктом 11.4 договору або через систему електронного документообігу "M.E.D.o.c" або в паперовій формі (пункт 5.2); 
-          постачальник зобов`язується протягом 5-ти робочих днів відповідно до підпункту 1.5.5 пункту 1.5 договору вчинити дії, спрямовані на реєстрацію ПН/РК в ЄРПН (пункт 5.3);
-          у разі порушення (часткового або повного невиконання та/або неналежного виконання) умов пунктів 1.1, 1.2; пункту 1.5 (в частині реєстрації ПН/РК в ЄРПН), пунктів 2.1- 2.3; пункту 3.1; пункту 5.3; пунктів 6.1- 6.4, 6.7, 11.1 цього договору покупець має право затримати оплату товару до моменту належного виконання в повному обсязі постачальником умов пунктів 1.1, 1.2; пункту 1.5 (в частині реєстрації ПН/РК в ЄРПН), а також пунктів 2.1- 2.3; пункті 3.1; пункті 5.3; пунктів 6.1- 6.4, 6.7, 11.1 цього договору (пункт 5.6); 
-          у разі настання випадку, передбаченого підпунктом б) підпункту 1.5.6 пункту 1.5 договору, якщо податковими органами зупинено реєстрацію ПН та/або РК у ЄРПН, сторони діють у відповідності до вимог пункту 8.2 договору (пункт 5.8);
-          у разі порушення постачальником умов підпунктів 1.5.4, 1.5.6, 1.5.7 пункту 1.5 договору, якщо це призвело до неможливості формування покупцем податкового кредиту, визнається сторонами як збитки покупця у вигляді втрачених доходів (упущеної вигоди) в сумі втраченого податкового кредиту, збитки підлягають відшкодуванню постачальником незалежно від застосування неустойки у вигляді штрафу, передбаченого пунктом 8.3 договору (пункт 7.3);
-          строк поставки кукурудзи у кількості 3000 м/т +/-10 % за вибором покупця з 12.10.2020 по 30.11.2020 включно (пункт 6.1);
-          товар/кукурудза поставляється на умовах FCA франко-автомобіль та/або франко-вагон (Правила Інкотермс 2010), за вибором покупця (пункт 6.2);
-          сторони домовились, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню, входять витрати, понесені покупцем внаслідок невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором, витрати, здійснені постачальником, у тому числі сплата податкових нарахувань та штрафів, штрафних санкцій іншим контрагентам, вартість додаткових робіт, витрачених матеріалів, а також не одержані доходи, у тому числі кошти податкового кредиту/бюджетного відшкодування ПДВ, які він одержав би, якби зобов`язання постачальника за договором були виконані останнім належним чином (пункт 7.1);
-          у разі невиконання постачальником умов пунктів 2.1, 2.2, 3.1, 6.1, 6.2, 7.1, 11.1 договору постачальник відшкодовує покупцю втрачену вигоду в розмірі десяти відсотків від суми договору, зазначеної у пункті 4.2 договору, а за порушення вимог підпунктів 1.5.4- 1.5.7 пункту 1.5 договору - в сумі втраченого податкового кредиту (пункт 7.8);
-          у разі порушення вимог підпункту 1.5.5 (щодо строків реєстрації ПН/РК) та підпункту 1.5.7 (щодо оскарження рішень про зупинення реєстрації ПН/РК) пункту 1.5 договору, порушення та/або настання обставин, передбачених пунктом 7.2 договору, постачальник сплачує покупцю неустойку у вигляді штрафу в розмірі двадцяти відсотків від суми, зазначеної у пункті 4.2 договору (пункт 8.1);
-          у випадку настання обставин, передбачених підпунктом б) підпункту 1.5.6 пункту 1.5 договору в частині зупинення реєстрації ПН/РК у ЄРПН, до постачальника застосовується штрафна санкція в сумі 20%, що дорівнює сумі ПДВ, сплаченої покупцем та яка зазначена в ПН/РК, реєстрацію якої зупинено в ЄРПН, та яку постачальник зобов`язується повернути покупцю на банківський рахунок протягом 5-ти робочих днів з дня зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН. У разі прийняття рішення податковим органом про реєстрацію ПН/РК у ЄРПН, сплачена/повернута сума постачальником підлягає поверненню покупцем на банківський рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з дня отримання від постачальника підтвердження про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН. У випадку невиконання постачальником цих вимог, штрафна санкція підвищується кожного п`ятого дня прострочення на 10% (десять відсотків) порівняно із попереднім періодом, протягом якого сума мала бути сплачена постачальником (пункт 8.2);
-          у разі порушення та/або настання обставин, передбачених підпунктами а), б) підпункту 1.5.6, підпунктів 1.5.4, 1,5.7 пункту 1.5, пунктів 7.3, 7.8 договору, постачальник додатково сплачує покупцю неустойку у вигляді штрафу в сумі п`ятдесяти відсотків суми коштів податку на додану вартість, яку покупцем не було включено та/або за рахунок якої неможливо сформувати/віднести до податкового кредиту (пункт 8.3);
-          за непоставку товару в строк, зазначений у пункті 6.1 договору, постачальник зобов`язується сплатити покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого, у тому числі недопоставленого товару. Штраф за цим пунктом договору сплачується незалежно від заподіяних покупцю збитків (пункт 8.5);
-          сторони досягли згоди за всіма істотними умовами договору та домовились, що метою договору є отримання ними доходу (прибутку) внаслідок поставки постачальником товару покупцю, який має намір його реалізувати з метою отримання доходу (прибутку), та сторони докладатимуть всіх зусиль для належного виконання умов договору, нестимуть відповідальність у розмірах та в межах умов договору, а у разі неврегульованих договором питань щодо відповідальності - в межах, визначених чинним законодавством. Сторони домовились, що положення підпункту 6.11.3 пункту 6.11, пунктів 7.8, 8.7 договору мають імперативний характер (пункт 11.1);
6.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 14.12.2020 ТОВ "Ічня Екопродукт" зареєструвало податкові накладні за податковими зобов`язаннями в сумі 977    298,00 грн, а саме:
-          від 18.11.2020 № 4 на суму ПДВ 495    173,00 грн мала бути зареєстрована в ЄРПН з 19.11.2020 по 25.11.2020, однак фактично зареєстрована 14.12.2020 з простроченням реєстрації на 18 календарних днів;
-          від 21.11.2020 № 8 на суму ПДВ 173    635,00 грн мала бути зареєстрована в ЄРПН з 23.11.2020 по 27.11.2020, однак фактично зареєстрована 14.12.2020 з простроченням реєстрації на 16 календарних днів;
-          від 24.11.2020 № 9 на суму ПДВ 308    490,00 грн мала бути зареєстрована в ЄРПН з 25.11.2020 по 01.12.2020, однак фактично зареєстрована 14.12.2020 з простроченням реєстрації на 12 календарних днів.
7.          Судами також встановлено, що 30.11.2020 у зв`язку із невиставленням ТОВ "Ічня Екопродукт" у період з 19.11.2020 по 30.11.2020 рахунків-фактур для здійснення подальшої поставки товару, ТОВ "Манад" платіжним дорученням № 886 здійснило оплату за 410 м/т кукурудзи в розмірі 83,33% вартості товару на суму 2 152    500,00 грн, у тому числі ПДВ 358    750,00 грн. Вказані кошти ТОВ "Манад" перерахувало постачальнику для здійснення наступних поставок товару (кукурудзи) у відповідності до вимог пункту 3.1 договору, з урахуванням свого права опціону на вибір + 10% (+    300 м/т) для досягнення остаточної кількості товару в обсязі 3300 м/т. 
8.          ТОВ "Ічня Екопродукт" повернуло отримані кошти ТОВ "Манад" із призначенням платежу: "повернення зайво перерахованої оплати за кукурудзу 410 тонн (83,33% вартості товару) зг.дог.246 від 12.10.2020 р. у тому числі ПДВ 20% - 358 750,00 грн", що підтверджується банківською випискою за 01.12.2020. 
9.           19.01.2021 ТОВ "Манад" звернулось до ТОВ "Ічня Екопродукт" листом № 33/01-2021 із вимогою здійснити поставки кукурудзи у кількості 682,50 м/т з урахуванням свого права на вибір поставки кукурудзи + 10 % відповідно до положень пункту 3.1 договору для повного виконання договору у кількості 3300 м/т.
10.          У відповідь на вказаний лист відповідач за зустрічним позовом направив листа від 25.01.2021 № 1, в якому висунув вимогу сплатити негайно 2 892    750,00 грн, у тому числі ПДВ 482    125,00 грн за вже поставлений товар/кукурудзу у кількості 2617,52 м/т як передумову для поставки 382 м/т, та виставив рахунок-фактуру від 25.01.2021 № 1 із заявкою від 25.01.2021 №    3 на оплату 382 м/т в сумі 2 406    600,00 грн, у тому числі ПДВ 401    100,00 грн.
11.          ТОВ "Манад" 02.02.2021 вдруге звернулося до ТОВ "Ічня Екопродукт" з листом №    37/02-2021, в якому зазначалося, що останнім порушено умови договору щодо кількості товару та строків його постачання, що, у свою чергу, відповідно до умов пунктів 5.2 та 5.6 договору зумовило ненастання у ТОВ "Манад" обов`язку з оплати отриманого товару в розмірі 16,67% до моменту усунення порушень та дає підстави для притримання здійснення оплати за товар до моменту усунення порушень, які допустило ТОВ "Ічня Екопродукт", а також зазначалося про відповідальність за порушення умов договору. Повторно було також висунуто вимогу про здійснення відповідачем за зустрічним позовом допоставки товару у кількості 682,50 м/т для досягнення кількості 3300 м/т та зазначалося, що з моменту усунення даного порушення ТОВ "Манад" повністю виконає своєї зобов`язання з оплати 16,67% вартості за вже поставлений товар в сумі 2 892    750,00 грн з ПДВ та здійснить остаточну оплату в повному обсязі за допоставлений товар у кількості 682,50 м/т.
12.          ТОВ "Манад" 03.02.2021 направило ТОВ "Ічня Екопродукт" лист № 41/02-2021 із пропозицією надати графік відвантаження недопоставленої кількості товару/кукурудзи (682,50    м/т) із пункту поставки ТОВ "Комбікормник", який (графік) ТОВ "Манад" просило надати протягом 5-ти календарних днів.
13.          ТОВ "Ічня Екопродукт" на адресу ТОВ "Манад" направило лист від 08.02.2021 №    2 про виконання умов договору, за змістом якого постачальник зазначав, що для подальшого отримання 382 м/т кукурудзи 3 класу ТОВ "Манад" має сплатити на рахунок ТОВ "Ічня Екопродукт" такі платежі:
1)          негайно 2 892    750,00 грн, у тому числі ПДВ 482    125,00 грн, заборгованості за поставлені 2617,52 м/т товару;
2)          згідно з пунктом 5.2 договору 2 406    600,00 грн, у тому числі ПДВ 401    100,00 грн, на підставі рахунку на оплату від 25.01.2021 № 1 та заявки постачальника від 25.01.2021 № 3.
14.          Разом з цим судами встановлено, що згідно з пунктом 5.5 договору поставки від 26.10.2020 №    60442433, укладеного між ТОВ "Манад" і ДП II "Сантрейд", остаточна кількість поставленого товару визначається у пункті поставки та визначаються відповідно до даних вантажоодержувача (ТОВ "Грінтур-Екс") згідно з реєстром вивантаження транспортних засобів.
15.          У відповідності до підпункту 6.1.2 пункту 6.1 договору поставки від 26.10.2020 №    60442433 передбачено оплату за товар у розмірі 80% вартості з моменту завантаження товару у транспортні засоби (залізничні вагони), а 20% вартості товару - після отримання товару в пункті поставки, складення акта фіксації остаточної кількості партії товару, реєстрації розрахунку коригування за результатами визначення остаточної кількості товару та після реєстрації в ЄРПН податкової накладної, перевірки правильності її реєстрації.
16.          ТОВ "Манад" 28.10.2020 отримало від ДП II "Сантрейд" оплату в розмірі 80% вартості товару (2    241,74 м/т кукурудзи) в сумі 14    257    466,66 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 27.10.2020 № 136 та платіжним дорученням від 28.10.2020 № 20104367. Відповідно до акта фіксації остаточної кількості партії товару від 31.10.2020 № 85, складеного за результатами вивантаження товару із залізничних вагонів у пункті поставки ТОВ "Грінтур-Екс", кількість поставленого товару (кукурудзи) склала 2 243,78 м/т. Однак саме від факту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у ТОВ "Манад" залежало отримання від ДП II "Сантрейд" остаточної плати за поставлений товар у розмірі 20% від 2    241,74 м/т та, крім того, оскільки у ТОВ "Манад" податкові зобов`язання виникли після 16-го числа жовтня 2020 року, відповідно, останній граничний строк для реєстрації податкової накладної для ДП II "Сантрейд" припадав на 15.11.2020.
17.          Реєстраційний ліміт в СЕА ПДВ для реєстрації податкових накладних станом на 09.11.2020 о 20:49 год у ТОВ "Манад" складав 1 122 484,06 грн, що підтверджується витягом з ЄРПН за 09.11.2020 №    2663089.
18.          Для реєстрації TOB "Манад" своїх податкових зобов`язань та отримання остаточної оплати за товар у розмірі 20% від кількості 2243,78 м/т необхідно було, щоб на реєстраційному ліміті в СЕА ПДВ обліковувалась сума, достатня для реєстрації податкової накладної на суму податкових зобов`язань 2 970 305,50 грн. Однак внаслідок нездійснення реєстрації податкових накладних ТОВ "Ічня Екопродукт" та іншими конрагентами зустрічного позивача, ТОВ "Манад" не отримало станом на 09.11.2020 коштів ПДВ для збільшення свого реєстраційного ліміту на загальну суму 3 321    906,00 грн, з яких - 1 221    906,00 грн ПДВ по ТОВ "Ічня Екопродукт".
19.          ТОВ "Манад" 10.11.2020 платіжним дорученням від 10.11.2020 № 764 із свого банківського рахунку у відповідності до абзацу шістнадцятого пункту    201.10 статті 201 ПК України    поповнило електронний рахунок в СЕА ПДВ на суму 1 850    525,00 грн для збільшення реєстраційного ліміту і можливості реєстрації податкової накладної і, таким чином, досягнуто реєстраційного ліміту, достатнього для реєстрації податкових накладних у розмірі 2 973 009,06 грн, що підтверджується записами у рядку 1 графи 7 витягу з ЄРПН за 10.11.2020.
20.          "Манад" 10.11.2020 о 16:06 год після достатності суми на реєстраційному ліміті для реєстрації податкових накладних в ЄРПН зареєструвало податкову накладну від 27.10.2020 №    26 для ДП II "Сантрейд" на суму податкових зобов`язань 2 970 305,50 грн, що підтверджується податковою накладною № 26, квитанцією про реєстрацію №    9293462167 та записами у рядку 3 графи 6 витягу з ЄРПН № 2563081 за 10.11.2020.
21.          У подальшому 11.11.2020 після реєстрації податкової накладної від 27.10.2020 №    26 на суму ПДВ 2 970 305,50 грн, а також розрахунку коригування від 31.10.2020 №    28 до податкової накладної від 27.10.2020 № 26, у зв`язку із проведенням коригування кількості товару згідно з актом фіксації остаточної кількості товару, ДП II "Сантрейд" на підставі рахунка-фактури від 31.10.2020 № 138 здійснило остаточний розрахунок за товар у розмірі 20% від фактично поставленої кількості товару 2243,78 м/т в сумі 3 580 584,34 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 11.11.2020 № 20111198 та № 20111199.
22.          ТОВ "Манад" придбало у ФГ "Лотос-Є" за договором поставки від 23.02.2021 № 19 кукурудзу у кількості 1 909,561 м/т +/- 10% за ціною 8    000,00 грн з ПДВ, на суму 15 302 151,65 грн з ПДВ, що підтверджується рахунком-фактурою від 23.02.2021 №    СФ-0000001, платіжним дорученням від 24.02.2021 № 1238, платіжним дорученням від 25.02.2021 № 1254, видатковою накладною від 23.02.2021 №РН-0000001, складською квитанцією від 23.02.2021 № 1164.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
23.          Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2021 первісний позов ТОВ "Ічня Екопродукт" до ТОВ "Манад" про стягнення 2    892    750,00 грн заборгованості за договором залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
24.          Рішенням Господарського суду Київської області від 11.08.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2023, зустрічні позовні вимоги ТОВ "Манад" задоволено частково, вирішено стягнути з ТОВ "Ічня Екопродукт" на користь ТОВ "Манад" 481 950,00 грн штрафу за прострочення поставки кукурудзи, 3    780    000,00 грн штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, 1 890 000,00 грн втраченої вигоди, 650 250,00 грн збитків у вигляді додаткових витрат, понесених внаслідок заміщення непоставленого товару аналогічним товаром та 102    033,00 грн судового збору. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.
25.          Постановою Верховного Суду від 06.06.2023 рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2023 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
26.          Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення збитків 1    464    827,00 грн у вигляді додаткових витрат, понесених ТОВ "Манад" внаслідок вимушеного поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту, та, задовольняючи частково вимогу про стягнення збитків 650 250,00 грн у вигляді додаткових витрат, понесених внаслідок заміщення непоставленого товару аналогічним товаром, не дослідили наявність/відсутність повного складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, що є порушенням свідчить про неправильне застосування норми матеріального права (стаття 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та порушення норм процесуального права (статті 86, 236, 237 ГПК України).
27.          При новому розгляді справи рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2024 зустрічні позовні вимоги задоволенні частково. Стягнуто з ТОВ "Ічня Екопродукт" на користь ТОВ "Манад" неустойку у вигляді штрафу за прострочення поставки кукурудзи у сумі 481    95,00 грн, неустойку у вигляді штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 3    780 000,00 грн, збитки у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром у розмірі 650    250,00 грн та судовий збір у розмірі 73 683,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
28.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2024 скасоване в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі 3    780 000,00 грн та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В решті - рішення залишено без змін. 
Короткий зміст касаційної скарги 
29.          ТОВ "Манад" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
-          скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 780 000,00 грн штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та залишити у цій частині без змін рішення Господарського суду Київської області від 28.03.2024, яким позовні вимоги в цій частині задоволено; 
-          змінити рішення Господарського суду Київської області від 28.03.2024 в частині стягнення штрафу у сумі 481 950,00 грн за прострочення поставки кукурудзи та стягнути з ТОВ "Ічня Екопродукт" на користь ТОВ "Манад" штраф у сумі 859 950,00 грн;
-          змінити рішення Господарського суду Київської області від 28.03.2024 в частині стягнення збитків у сумі 650 250,00 грн у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром та стягнути з ТОВ "Ічня Екопродукт" на користь ТОВ "Манад" збитки у розмірі 859 950,00 грн;
-          скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.03.2024 в частині відмови у задоволені вимоги про стягнення 1 890 000,00 грн збитків у вигляді втраченої вигоди та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог;
-          скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.03.2024 в частині відмови у задоволені вимоги про стягнення 1 464 827,00 грн збитків у вигляді додаткових витрат, понесених внаслідок вимушеного поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог;
-          стягнути з ТОВ "Ічня Екопродукт" на користь ТОВ "Манад" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 244 207,61 грн.
30.          Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1- 3 частини другої статті 287 ГПК України, наполягаючи на ухваленні апеляційним судом оскаржуваної постанови без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених: 
-          у постанові від 10.04.2018 у справі № 916/804/17 щодо застосування статей 669, 670 ЦК України в контексті обов`язку постачальника здійснити поставку товару у кількості за вибором покупця, якщо умовами договору знаками +/- % передбачено право покупця обирати остаточну кількість товару;
-          у постанові від 27.01.2021 у справі № 297/3225/16-ц щодо застосування частини першої статті 75 ГПК України. За доводами скаржника, суд апеляційної інстанції проігнорував пряму норму частини першої статті 75 ГПК України та на не взяв до уваги визнані ТОВ "Ічня Екопродукт" у відзиві на зустрічну позовну заяву обставини наявності обов`язку щодо поставки товару саме в обсязі 3300 м/т;
-          у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 щодо застосування статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України);
-          у постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України. За доводами скаржника, суд апеляційної інстанції проігнорував обставини, встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 у справі №    927/843/21 за позовом ТОВ "Ічня Екопродукт" про визнання недійсними положень спірного договору в частині погодження штрафних санкцій (підпункт 1.5.4 пункту 1.5, підпункт 1.5.5 пункту 1.5, підпункт 1.5.6 пункту 1.5, підпункт 1.5.7 пункту 1.5, пункт 5.3, пункт 5.6, пункт 5.8, пункт 7.3, пункт 7.8, пункт 8.1, пункт 8.2, пункт 8.3).
31.          Позивач також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України, статей 224- 226 ГК України у правовідносинах щодо понесення збитків у вигляді додаткових витрат, пов`язаних з поповненням коштів електронного рахунку в Системі електронного адміністрування ПДВ (СЕА ПДВ) зі свого банківського рахунку обігових коштів, у причинно-наслідковому зв`язку з нездійсненням своєчасної реєстрації податкових накладних ПДВ у строки, обумовлені договором, що призвело до ненадходження сум ПДВ в СЕА ПДВ і незбільшення реєстраційного ліміту для реєстрації вже своїх податкових накладних на користь свого покупця і необхідності вимушеного понесення витрат зі свого банківського рахунку на електронний рахунок в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту та реєстрації своєї податкової накладної на користь покупця.
32.          Крім того, позивач наполягає на необхідності відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.06.2024 у справі № 927/1252/23 та від 25.10.2024 у справі №    915/546/21. 
33.          ТОВ "Ічня Екопродукт" також звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: 
-          скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.03.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 в частині стягнення з ТОВ "Ічня Екопродукт" 481    950,00 грн штрафу за прострочення поставки товару та 650 250,00 грн збитків у вигляді додаткових витрат, понесених внаслідок заміщення непоставленого товару аналогічним товаром;
-          ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно до якого зменшити стягнення договірної неустойки (штрафу) за прострочення поставки товару до 240 975,00 грн, в іншій частині позовних вимог, а саме у стягненні збитків у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром в сумі 650 250,00 грн відмовити.
34.          Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, наполягаючи на ухваленні судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішення та постанови без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених: 
-          у постанові від 21.09.2022 у справі № 911/589/21 про те, що для підтвердження існування причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача останній має довести, що понесення ним витрат на заміщення недопоставленого товару в більшому розмірі, ніж він очікував, виходячи з умов договору, було наслідком саме неправомірних дій/бездіяльності відповідача;
-          у постанові від 23.02.2022 у справі № 922/2897/21 про те, що заміщення товару не є обставиною, яка засвідчує автоматичні та невідворотні наслідки у вигляді реальних витрат, які виникають в результаті невиконання договору відповідачем;
-          у постановах від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21 про те, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню; 
-          у постановах від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, від 09.02.2023 у справі №    922/4121/20, від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення; зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однією зі сторін за рахунок іншої; в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.
35.          За доводами скаржника, задовольняючи вимогу про стягнення збитків у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром, суди керувалися лише умовами пункту 7.6 договору, та не застосували належним чином норми статті 611 ЦК України та статті 224 ГК України.
36.          Крім того, скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій надто формально здійснювався розгляд клопотання відповідача за зустрічним позовом про зменшення на 50% заявленого позивачем за зустрічним позовом штрафу за прострочення поставки продукції. 
37.          ТОВ "Ічня Екопродукт" також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статей 22, 616 ЦК України та статті 224 ГК України в контексті доведення понесення збитків та їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема щодо необхідності встановлення судами обставин того, наскільки існувала крайня потреба особи заміщати непоставлений товар аналогічним та на яких умовах таке заміщення повинне відбуватися, щоб не допускати зловживання зі сторони такої особи. 
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу 
38.          ТОВ "Ічня Екопродукт" у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Манад" просить залишити її без задоволення, наполягаючи на тому, що скаржник не наводить нових аргументів та обставин, а намагається вкотре здійснити переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи шляхом наведення власних суб`єктивних міркувань та висновків. 
39.          Узагальнено доводи ТОВ "Ічня Екопродукт" зводяться до того, що: 1) сторони погодили поставку товару загальною вагою 3000,00 м/т, а покупець так і не зробив свій вибір в частині зменшення або збільшення обсягу поставки; 2) зобов`язання з реєстрації податкових накладних є податковим зобов`язанням, тому сторони у договорі позбавлені права встановлювати відповідальність за правопорушення у сфері оподаткування; 3) наявність умови договору про відшкодування втраченої вигоди не доводить факт завдання збитків покупцю; 4)    покупець не довів та не надав належних доказів того, що ним були понесені фактичні збитки внаслідок вимушеного поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту, які не були в подальшому відшкодовані.
40.          ТОВ "Манад" у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Ічня Екопродукт" просить залишити її без задоволення, а касаційне провадження - закрити, зазначаючи: по-перше, про відсутність підстав для задоволення вимоги відповідача про зменшення штрафу за порушення строку поставки товару на 50%, по-друге, про наявність висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.06.2023 у справі № 911/683/21, щодо застосування статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України у побідних правовідносинах, по-третє, про спрямованість касаційної скарги на переоцінку доказів у справі та на встановлення інших обставин справи. 
Короткий зміст поданих клопотань 
41.          ТОВ "Манад" звернулося до Верховного Суду з клопотанням про передачу справи №    911/682/21 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступити від висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові від 25.10.2024 у справі №    915/546/21, про те, що незалежно від узгодження сторонами в умовах договору твердого розміру збитків, доведення позивачем факту завдання збитків є обов`язковим і передбачає, зокрема, доведення їх дійсного розміру. Саме факт завдання збитків відрізняє правовий інститут збитків від інституту неустойки, для якої має значення лише обставина порушення зобов`язання, без необхідності встановлювати чи було таким порушенням завдано збитків.
42.          ТОВ "Манад" звернулося до Верховного Суду з клопотанням про передачу справи №    911/682/21на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступити від висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові від 12.06.2024 у справі № 927/1252/23, щодо необхідності застосування положень пункту 201.10 статті 201 ПК України в частині строків реєстрації податкових накладних до правовідносин, що врегульовано положеннями господарського договору, і відповідно до яких сторони: встановили господарську відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків реєстрації податкових накладних; погодили необхідність реєстрації податкових накладних у межах строку, встановленого податковим законодавством, але визначили цей строк дещо меншим.
43.          ТОВ "Манад" звернулося до Верховного Суду з клопотанням про розгляд справи колегією у складі 7 суддів, яке обґрунтоване тим, що справа № 911/682/21 є складною, містить п`ять окремих позовних вимог, касаційне провадження відкрито за трьома підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, а касаційна скарга ТОВ "Манад" містить доводи щодо необхідності відступити від висновків Верховного Суду, викладених у справі № 927/1252/23, які були зроблені колегією суддів (Мачульський Г. М., Краснов Є. В., Рогач    Л. І.), яка наразі розглядає справу. 
44.          Розглянувши в судовому засіданні 22.10.2025 клопотання ТОВ "Манад" про розгляд справи колегією у складі 7 суддів, колегія суддів оголосила ухвалу, якою зазначене клопотання відхилила та ухвалила розгляд справи продовжити у тому ж складі, оскільки заявником не наведено достатніх мотивів необхідності збільшення числа суддів у даній справі, зокрема, не зазначено, в чому полягає складність цієї справи (характер фактів, що підлягають встановленню, предмет доказування та кількість учасників процесу, взаємозв`язок справи з іншими провадженнями, наявність специфічних обставин, що вимагають додаткового часу для розгляду тощо). Водночас кількість підстав касаційного оскарження сама по собі не визначає складність справи.
45.          Крім того, у судовому засіданні 22.10.2025 ТОВ "Манад" звернулося до Верховного Суду з усним клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 904/2953/24, у якій колегія суддів прагне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у пункті 5.23 постанови від 07.06.2023 у справі № 916/334/22, про те, що "…порушене право позивача, у випадку встановлення належним чином факту вчинення податкового правопорушення та факту втрати права на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, може бути відновлено в порядку, передбаченому пунктом 12.5 договору, яким встановлена відповідальність підрядника за порушення строків реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН, визначених Податковим кодексом України". 
46.          Колегія суддів відхиляє клопотання ТОВ "Манад" про зупинення провадження у справі та зазначає, що право суду зупинити провадження у справі у випадку перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі передбачено пунктом 7 частини першої статті 228 ГПК України. 
47.          Проте справа № 904/2953/24, на яку посилається відповідач, не є подібною до даної справи, оскільки позовні вимоги у справі № 904/2953/24 стосуються стягнення неустойки за порушення зобов`язань з реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних на підставі пункту 6.5.1 договору, при цьому питання щодо зміни у договірному порядку строків реєстрації податкових накладних, встановлених пунктом 201.10 статті 201 ПК України, у справі №    904/2953/24 не розглядається. Натомість у справі № 911/682/21, що переглядається, позивач просить стягнути штраф за порушення реєстрації податкових накладних у строки, визначені у підпункті 1.5.5 пункту 1.5 договору, а не у строки, встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПК України.
48.          Отже, результати розгляду об`єднаною палатою справи № 904/2953/24 не матимуть правового значення для вирішення даної справи № 911/682/21, що виключає можливість зупинення провадження у справі № 911/682/21. 
Позиція Верховного Суду
49.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
50.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
Щодо кількості недопоставленого товару 
51.          Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, на виконання умов договору поставки ТОВ "Ічня Екопродукт" було здійснено на користь ТОВ "Манад" поставку кукурудзи в період з 01.11.2020 по 24.11.2020 в обсязі 2617,50 м/т вартістю 16    490    250,00 грн. Водночас обсяг товару, який мав бути поставлений ТОВ "Ічня Екопродукт" у строки, визначені договором, є спірним. 
52.          Так, пунктом 3.1 договору сторони погодили, що кількість товару становить 3000 м/т +/- 10% за вибором покупця.
53.          За доводами ТОВ "Манад", ТОВ "Ічня Екопродукт" мав обов`язок з поставки кукурудзи у кількості 3300,00 м/т, з яких: 3000 м/т - кількість, передбачена пунктом 3.1 договору, 300,00    м/т - опціон +10% за вибором покупця. Оскільки поставку товару було здійснено у кількості 2617,50 м/т на суму 16 490 250,00 грн, то кількість недопоставленої кукурудзи складає 682,50 м/т на суму 4 299    750,00 грн з ПДВ.
54.          Відповідач визнає поставку товару у кількості 2617,50 м/т на суму 16 490 250,00 грн, при цьому стверджує, що кількість недопоставленої кукурудзи складає 382,50 м/т, а не 682,50 м/т.
55.          Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення штрафу у сумі 650 250,00 грн за порушення строків поставки товару, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за умовами договору погоджена кількість товару, що належить поставити ТОВ "Манад", становить 3000 м/т, до того ж за вибором покупця ТОВ "Манад" може поставити ще +/- 10% товару.
56.          За висновками судів попередніх інстанцій, оскільки сторони оформили договір у письмовій формі, то ТОВ "Манад" зобов`язаний саме у письмовій формі реалізувати своє право на вибір опціону поставки в обсязі +/-10% від узгодженої кількості товару. Водночас жодні конклюдентні дії не можуть бути розцінені як волевиявлення ТОВ "Манад" на поставку товару відповідно до пункту 3.1 договору в загальній кількості 3300 м/т (+ 10% до 3000 м/т).
57.          Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, при цьому відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.04.2018 у справі №    916/804/17, щодо існування у покупця права на власний розсуд визначати остаточну кількість товару, що має бути йому поставлений, оскільки під час розгляду справи №    911/682/21 не ставилося під сумнів існування зазначеного права покупця, а суди виходили з того, що таке право не було реалізоване останнім під час дії договору та у розумні строки, які б надавали його контрагенту можливість належним чином виконати остаточно визначені покупцем умови.
58.          Наведене узгоджується з позицією у даній справі, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.06.2023, в якій Суд, направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що право на визначення на розсуд покупця остаточної кількості продукції не виключає його обов`язку поінформувати іншу сторону щодо кількості поставки продукції як такої, що обумовлена умовами договору.
59.          Що ж стосується доводів ТОВ "Манад" про те, що в силу приписів частини першої статті 75 ГПК України позивач звільнений від обов`язку доказувати, що у ТОВ "Ічня Екопродукт" в рамках договору існує господарське зобов`язання з поставки саме 3300 м/т кукурудзи із врахуванням опціону, оскільки вказана обставина визнавалася відповідачем у відзиві на зустрічний позов, то колегія суддів зазначає наступне.
60.          Відповідно до частини першої статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
61.          Визнання стороною в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов`язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. 
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18. 
62.          Таким чином, зазначення ТОВ "Ічня Екопродукт" у відзиві на зустрічний позов про те, що непоставка або несвоєчасна поставка товару відбулася внаслідок порушення умов договору ТОВ "Манад", який не подав необхідний транспорт для завантаження товару у кількості 3300 м/т, не скасовує вказаний вище обов`язок позивача повідомляти відповідача про необхідність поставки товару з урахуванням + 10% опціону та не може свідчити про встановлення факту (обов`язку) поставки товару у кількості 3300 м/т.
63.          З огляду на наведене суди попередніх інстанцій належним чином дослідили наявні у справі докази, на підставі яких правильно встановили кількість недопоставленого товару обсягом 382,50    м/т.
Щодо збитків у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром
64.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо поставки позивачу товару в повному обсязі в строк, установлений договором, ТОВ "Манад" придбало товар в інших постачальників для заміщення недопоставленого товару за більш високою ціною, що призвело до реальних збитків позивача за зустрічним позовом.
65.          Різниця між вартістю товару обсягом 382,50 м/т за договором від 23.02.2021 № 19 (який укладений ТОВ "Манад" з ФГ "Лотос-Є") та вартістю такої ж кількості товару за договором поставки від 12.10.2020 №    246 становить 650    250, 00 грн.
66.          Задовольняючи позовну вимогу про стягнення з ТОВ "Ічня Екопродукт" збитків у вигляді додаткових витрат, понесених у зв`язку із заміщенням недопоставленого товару, суди керувались умовами пункту 7.6 договору, згідно з яким у випадку придбання покупцем аналогічного товару в іншого постачальника внаслідок невиконання постачальником своїх зобов`язань, передбачених у пунктах 1.1, 2.1- 2.3, 3.1, 6.1, 6.2 цього договору, збитки визначаються як різниця між фактичною вартістю отриманого товару і вартістю придбаного товару взамін (включаючи надбавки, націнки, доплати за терміновість, транспортні витрати тощо).
67.          Оскільки умовою для стягнення збитків згідно з пунктом 7.6. договору є порушення ТОВ "Ічня Екопродукт" умов пунктів 3.1, 6.1 договору, а судами було встановлено факт порушення пункту 3.1 договору щодо недопоставки кукурудзи у кількості 382,50 м/т, суди дійшли висновків про доведеність заподіяння ТОВ "Манад" реальних збитків у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром у розмір 650    250,00 грн, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, та повного складу цивільного правопорушення.
68.          У касаційній скарзі ТОВ "Ічня Екопродукт" вказує, що ТОВ "Манад" не надано доказів про відсутність можливості придбати товар безпосередньо у ТОВ "Ічня Екопродукт" на умовах, визначених договором. Так, ТОВ "Ічня Екопродукт" зазначає, що листом від 25.01.2021 № 1 направило ТОВ "Манад" рахунок-фактуру та заявку на оплату авансу у розмірі 83,33% від вартості 382,0 м/т кукурудзи. Разом з тим покупець безпідставно відмовився сплачувати аванс та отримати товар відповідно до умов договору.
69.          За доводами скаржника, рішення купувати аналогічний товар у третіх осіб було виключно рішенням покупця. Покупцем не надано доказів про відсутність можливості придбати товар безпосередньо у постачальника на умовах, визначених у договорі. Тому саме покупець має нести всі негативні наслідки подібних власних дій.
70.          Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 6.1 договору постачальник зобов`язаний поставити товар у повному обсязі згідно з пунктами 1.1, 2.1, 3.1 договору у строк з 12.10.2020 по 30.11.2020 включно.
71.          Проте, як правильно вказав апеляційний суд, вказані рахунок-фактура та заявка на оплату авансу були направлені ТОВ "Ічня Екопродукт" лише 25.01.2021, тобто вже після строку поставки товару, встановленого договором, тому факт порушення відповідачем умов пункту 3.1 договору щодо недопоставки кукурудзи у кількості 382,50 м/т є достатньою умовою для стягнення збитків згідно з пунктом 7.6 договору.
72.          При цьому Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що саме таке неналежне виконання ТОВ "Ічня Екопродукт" своїх зобов`язань з поставки кукурудзи в кількості 382,50 м/т в обумовлений договором строк призвело до необхідності ТОВ "Манад" здійснити заміщення непоставленого товару шляхом придбання аналогічного товару в іншого контрагента з метою отримання прибутку від подальшого його продажу наявним покупцям за іншими правочинами, за якими товариство зобов`язалось здійснити поставку замовленої кількості кукурудзи, у зв`язку з чим позивач поніс додаткові витрати внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром. 
73.          Тому вимоги про стягнення з продавця збитків у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром на підставі пунктів договору, які передбачають відповідне стягнення, є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
74.          Що стосується посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.04.2022 у справі № 922/2897/21, де вказується, що заміщення товару не є обставиною, яка засвідчує автоматичні та невідворотні наслідки у вигляді реальних витрат, які виникають в результаті невиконання договору відповідачем, то колегія суддів зазначає, що у справі №    922/2897/21 предметом позову була вимога покупця до постачальника про стягнення штрафних санкцій та збитків, понесених у зв`язку з неналежним виконанням останнім умов договору поставки. Заявлені вимоги стосувалися, зокрема, компенсації додаткових витрат, які виникли внаслідок необхідності придбання аналогічного товару у стороннього контрагента для заміщення товару, що не був поставлений відповідачем у погоджені строки. Такі позовні вимоги позивач обґрунтовував, посилаючись на норми статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України. 
75.          У постанові від 21.09.2022 у справі № 911/589/21, на яку також посилається скаржник, викладено висновок про те, що для підтвердження існування причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача, останній має довести, що понесення ним витрат на заміщення недопоставленого товару в більшому розмірі, ніж він очікував виходячи з умов договору, було наслідком саме неправомірних дій/бездіяльності відповідача. 
76.          У цій справі № 911/589/21 предметом позову були, зокрема, вимоги про стягнення збитків, понесених позивачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в частині поставки товару в повному обсязі та в строк, встановлений договором, у зв`язку з чим позивач придбав товар в інших постачальників для заміщення нестачі товару за більш високою ціною. Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані з посиланням на статтю 22 ЦК України та статті 224 ГК України. 
77.          Натомість у справі № 911/682/21, що переглядається, правова позиція позивача щодо стягнення збитків у вигляді додаткових витрат на заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром ґрунтувалася на умовах договору, укладеного між сторонами, який прямо передбачав, що в разі невиконання постачальником зобов`язань щодо поставки продукції, покупець має право самостійно придбати необхідний товар в іншого постачальника, а витрати, понесені при цьому, підлягають компенсації у формі збитків.
78.          Судами було встановлено, що сторони узгодили порядок визначення збитків у договорі (пункт 7.6 договору): як різницю між фактичною вартістю отриманого товару і вартістю придбаного товару взамін (включаючи надбавки, націнки, доплати за терміновість, транспортні витрати тощо).
79.          У ході розгляду справи встановлено факт порушення постачальником договірного зобов`язання щодо своєчасної та повної поставки продукції, що, в свою чергу, зумовило дії покупця, спрямовані на оперативне забезпечення своєї господарської діяльності шляхом придбання відповідного товару за вищою ринковою ціною в інших постачальників.
80.          Отже, на відміну від обставин у справах № 911/589/21, № 922/2897/21, а також у справах №    922/2475/21, № 904/5328/21, на які посилається скаржник, у справі №    911/682/21 вимога ТОВ "Манад" про стягнення збитків у вигляді витрат на придбання аналогічного товару (кукурудзи) ґрунтується на умовах пункту 7.6 договору у взаємозв`язку із пунктами 3.1, 6.1, 7.1, 11.1 договору, тобто сторони чітко врегулювали між собою, що у випадку порушення постачальником пунктів 3.1 та 6.1 договору, ТОВ "Манад" має право придбати аналогічний товар в іншого постачальника, а також, що різниця між фактичною вартістю товару, який би мав отримати покупець за договором, і вартістю придбаного товару взамін, є збитками, які завдані неналежним виконанням своїх зобов`язань постачальником.
81.          З урахуванням наведеного Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо доведеності позивачем наявності передбачених пунктом 7.6 договору правових підстав для стягнення збитків у заявленому розмірі, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень в частині стягнення з ТОВ "Ічня Екопродукт" збитків у сумі 650 250,00 грн. 
82.          У касаційній скарзі ТОВ "Ічня Екопродукт" також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статей 22, 616 ЦК України та статті 224 ГК України в контексті необхідності встановлення судами обставин того, наскільки існувала крайня потреба особи заміщати непоставлений товар аналогічним та на яких умовах таке заміщення має відбуватися. 
83.          Верховний Суд звертає увагу на те, що, досліджуючи обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Манад" про стягнення з постачальника збитків, завданих внаслідок неналежного виконання договірного зобов`язання щодо поставки продукції, Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 911/683/21, яка прийнята за аналогічних правовідносин, виходив із того, що у разі наявності в договорі положень про компенсацію витрат покупця, пов`язаних із реалізацією права на заміщення недопоставленого товару, такі витрати набувають характеру збитків у розумінні частини першої статті 22 ЦК України.
84.          При цьому суд касаційної інстанції у справі № 911/683/21 виходив із такого:
-          сума витрат, понесених покупцем на придбання аналогічного товару в іншого постачальника, є збитками у розумінні положень договору та частини першої статті 22 ЦК України;
-          причинно-наслідковий зв`язок між порушенням умов договору щодо строків та обсягів поставки й витратами на заміщення вважається встановленим, якщо підтверджено факт порушення та відповідне придбання покупцем товару з метою заміщення відповідної продукції;
-          протиправність поведінки постачальника та його вина полягають у невиконанні договірного зобов`язання щодо поставки продукції у строки та обсягах, передбачених договором, за відсутності доказів про наявність обставин, що виключають вину (зокрема, дії непереборної сили або інші об`єктивні причини, незалежні від волі сторони).
85.          Отже, за наявності передбаченої договором моделі відповідальності, яка включає покладення на постачальника обов`язку з компенсації витрат, понесених покупцем у зв`язку з неналежним виконанням договірного зобов`язання, сукупність відповідних обставин передбачає правомірність заявлених вимог про стягнення відповідних сум як збитків у розумінні положень договору та статті 22 ЦК України.
86.          Таким чином, у справі № 911/683/21 вже сформований висновок щодо застосування статті 22 ЦК України при вирішенні питання про стягнення збитків, які виникли внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром, зміст якого наведено вище у цій постанові, і оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті у відповідності до висновків Верховного Суду, викладених у наведеній постанові від 14.06.2023 у справі № 911/683/21, підстав для відступу від яких Суд не встановив.
87.          Таким чином, доводи скаржника в цій частині відхиляються Судом з огляду на наявність висновку Верховного Суду з поставленого питання.
88.          Зазначене в сукупності свідчить про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Ічня Екопродукт" з підстави оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 296 цього Кодексу.
Щодо стягнення штрафу за порушення строку поставки товару 
89.          Предметом зустрічного позову є також вимоги позивача про стягнення 859 950,00 грн штрафу за прострочення поставки кукурудзи. 
90.          Так, відповідно до пункту 8.5 договору за непоставку товару в строк, зазначений у пункті 6.1 цього договору, постачальник зобов`язується сплатити покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого, у т. ч. недопоставленого товару. Штраф за цим пунктом договору сплачується незалежно від заподіяних покупцю збитків. 
91.          Як зазначалось раніше, під час розгляду справи судами встановлено, що у передбачений договором строк до 30.11.2020 покупцеві не було поставлено 382,50 м/т товару, у зв`язку з чим суди визнали обґрунтованими позовні вимоги ТОВ "Манад" в частині стягнення з ТОВ "Ічня Екопродукт" штрафу у розмірі 481 950, 00 грн.
92.          ТОВ "Ічня Екопродукт" просило суд першої інстанції на підставі приписів статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України зменшити розмір штрафу за прострочення поставки кукурудзи на 50% до розміру 240 975,00 грн.
93.          Проте місцевий господарський суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновків про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення, а тому відмовив у задоволенні клопотання відповідача за зустрічним позовом у зменшенні розміру штрафу.
94.          Оскаржуючи судові рішення в частині стягнення штрафу в сумі 481 950,00 грн, ТОВ "Ічня Екопродукт" зазначає, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень неправильно застосовано частину третю статті 551 ЦК України та статтю 233 ГК України без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
95.          Колегія суддів зазначає, що питання про застосування приписів статті 551 ЦК України    та 233    ГК України    щодо повноважень суду на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій вже неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом. 
96.          Так, у постанові Верховного Суду від 09.05.2024 у справі № 923/77/22 зазначено, що, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені    статтями 551 ЦК України    та 233    ГК України    щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені    статтею 3 ЦК України    (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил    статті 86 ГПК України    визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
97.          При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №    902/417/18 виснувала, що для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
98.          Застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20, від 18.12.2024 у справі №    921/320/24, від 08.01.2025 у справі № 921/299/24, від 19.02.2025 у справі № 903/665/24).
99.          Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
100.          Проаналізувавши оскаржувані судові рішення та правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц, від 26.09.2018 у справі №    752/15421/17, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, від 09.02.2023 у справі №    922/4121/20, від 15.02.2023 у справі № 920/437/22, щодо застосування статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, які, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій у цій справі, Суд встановив, що застосування судами вказаних норм права не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції. 
101.          Застосування судами положень статей 233 ГК України та статті 551 ЦК України у цій справі залежало виключно від встановлених і доведених обставин конкретної справи, а також оцінки наданих суду доказів, що входило в предмет доказування та формувало фактично-доказову базу.
102.          З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень в частині стягнення з ТОВ "Ічня Екопродукт" штрафу у сумі 481 950,00 грн. 
Щодо правових підстав для стягнення неустойки у вигляді штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних у сумі 3 780 000, 00 грн
103.          Задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що податкова накладна № 1 від 01.11.2020 на суму ПДВ 62    531,00 грн фактично зареєстрована постачальником 26.11.2020 з простроченням реєстрації на 19 календарних днів; податкова накладна № 2 від 02.11.2020 на суму ПДВ 1159 375,00 грн фактично зареєстрована постачальником 26.11.2020 з простроченням реєстрації на 16 календарних днів; податкова накладна № 3 від 04.11.2020 на суму ПДВ 242 291,00 грн фактично зареєстрована постачальником 26.11.2020 з простроченням реєстрації на 14 календарних днів; податкова накладна № 4 від 18.11.2020 на суму ПДВ 495 173,00 грн фактично зареєстрована постачальником 14.12.2020 з простроченням реєстрації на 18 календарних днів; податкова накладна № 8 від 21.11.2020 на суму ПДВ 173 635,00 грн фактично зареєстрована 14.12.2020 з простроченням реєстрації на 16 календарних днів; податкова накладна № 9 від 24.11.2020 на суму ПДВ 308 490,00 грн фактично зареєстрована 14.12.2020 з простроченням реєстрації на 12 календарних днів.
104.          Разом з цим, відмовляючи у задоволення цих позовних вимог, апеляційний суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.06.2024 у справі № 927/1252/23, де надавалася правова оцінка аналогічним правовідносинам з аналогічними положеннями договору, в якій Верховний Суд зазначив, що: 
"4.48. Вирішуючи спір у частині стягнення штрафу, який визначений умовами договору, суди не врахували положення пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, згідно з якою, у разі порушення строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
4.49.    Звідси висновується, що у даній ситуації з метою виконання завдання господарського судочинства, яке регламентовано статтею 2 ГПК України, та враховуючи правові висновки, які викладено у пункті 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №    910/12876/19, у пункті 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 судам належало застосувати до спірних правовідносин в частині стягнення штрафу приписи пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, оскільки дана норма закону є імперативною і презюмує правові наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, які передбачені цим Кодексом.
4.50. Більш того, позивач не вправі встановлювати той чи інший вид відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування, так само як і погіршувати правове становище відповідача в частині скорочення строку для реєстрації податкової накладної, визначеного пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.
4.51. При цьому за характером, змістом та підставами виникнення суми, яка визначена позивачем як штраф, вона виникає із зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а не з господарських зобов`язань. Крім того, позивачем у позовній заяві не вказано, які його права або охоронюваний законом інтерес порушено відповідачем внаслідок нереєстрації податкових накладних у визначений у договорі строк.
4.52. За таких обставин висновки судів в частині стягнення штрафу, які обґрунтовані посиланнями на умови договору щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних, є з урахуванням вище наведених висновків Великої Палати Верховного Суду помилковими, оскільки не узгоджуються з вимогами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.
4.53.    Отже, судові рішення в частині стягнення штрафу підлягають скасуванню із прийняттям нового рішення у цій частині про відмову в позові, з обставин та мотивів, наведених у цій постанові".
105.          У касаційній скарзі ТОВ "Манад" стверджує про необхідність відступлення від вказаного вище висновку Верховного Суду щодо необхідності застосування положень пункту 201.10 статті 201 ПК України в частині строків реєстрації податкових накладних до правовідносин, які врегульовано положеннями господарського договору, і відповідно до яких сторони (1) встановили господарську відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків реєстрації податкових накладних, (2) погодили необхідність реєстрації податкових накладних у межах строку, встановленого податковим законодавством, але визначили цей строк дещо меншим.
106.          Скаржник наполягає на тому, що вищенаведені висновки Верховного Суду у справі №    927/1252/23 суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, щодо застосування статті 230 ГК України, де зазначено, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і в порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції та конкретний їх розмір.
107.          Скаржник стверджує, що сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мали право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка, зокрема, передбачити у підпункті 1.5.5 пункту 1.5 договору скорочений строк реєстрації податкових накладних протягом 5-ти робочих днів з дня виникнення податкових зобов`язань та передбачити відповідальність постачальника за порушення цього пункту у вигляді штрафу в розмірі 20% від суми, зазначеної у пункті 4.2 цього договору.
108.          Розглянувши вищенаведені доводи скаржника, колегія суддів не знаходить підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.06.2024 у справі №    927/1252/23, з огляду на наступне. 
109.          Так, свобода договору як одна з принципових засад цивільного законодавства є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). 
110.          Колегія суддів також нагадує висновок Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 (пункт 7.10), від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 25), а також постанову Верховного Суду від 26.02.2022 у справі 905/83/21), згідно з яким домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. 
111.          З наведеного вбачається, що висновок Верховного Суду, викладений у справі №    927/1252/23, про те, що сторони договору не вправі встановлювати той чи інший вид відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування, так само як і погіршувати правове становище відповідача в частині скорочення строку для реєстрації податкової накладної, визначеного пунктом 201.10 статті 201 ПК України, - не суперечить принципу свободи договору, який має законодавчі обмеження.
112.          Водночас колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, оскільки такі висновки зроблені Верховним Судом у правовідносинах, які не є подібними як до справи, що розглядається, так і до справи № 927/1252/23, від висновків у якій скаржник прагне відступити. 
113.          Так, у справі № 904/4156/18, на яку посилається скаржник, обґрунтовуючи наявність підстав для відступу, Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення пені за порушення грошового зобов`язання, розмір якої не передбачений умовами договору, виснувала про те, що у тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Оскільки у справі №    904/4156/18 умовами договору не був встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності, як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі.
114.          Натомість у справі, що переглядається, умовами договору передбачено нарахування та стягнення штрафу за правопорушення у сфері оподаткування (порушення строку реєстрації податкових накладних), а не за неналежне виконання умов договору (грошового зобов`язання з оплати товару), а спірні правовідносини сторін в цій частині не підпадають під правове регулювання норм статті 231 ГК України. 
115.          Таким чином, скаржник не навів вмотивованих обґрунтувань щодо необхідності відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.06.2024 у справі №    927/1252/23, а саме не довів наявності причин для відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення), а тому підстави для задоволення касаційної скарги ТОВ "Манад" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України відсутні.
Що ж стосується клопотання скаржника про передачу справи №    911/682/21 на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, то Суд зазначає таке.
116.          Відповідно до частини першої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.
117.          Якщо учасник справи звертається до Суду з клопотанням про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду на підставі частин першої-четвертої статті 302 ГПК України, він має обґрунтувати, від якого саме правового висновку палати, об'єднаної палати або ж Великої Палати Верховного Суду є необхідність відступити.
118.          Таким чином, касаційний суд з урахуванням відповідного обґрунтування поданого ТОВ "Манад" клопотання, зважаючи на обставини справи та відповідні критерії, за наявності яких можлива передача справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, приймає рішення про наявність/відсутність підстав для задоволення клопотання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
119.          Проте, як вбачається зі змісту клопотання ТОВ "Манад", доводи позивача є аналогічними доводам касаційної скарги в частині необхідності відступлення від вказаного вище висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.06.2024 у справі № 927/1252/23. 
120.          Додатково у клопотанні скаржник зазначає про те, що встановлення у договорі строку реєстрації податкових накладних, який є відмінним від строку, встановленого податковим законодавством України, не є порушенням положень податкового законодавства, оскільки встановлення строків реєстрації податкових накладних протягом 5 робочих днів (тобто у межах строків, встановлених ПК України) не впливає на відносини між державою та суб`єктами договору. 
121.          При цьому ТОВ "Манад" зазначає про те, що законність підпункту 1.5.5 пункту 1.5, пунктів 5.6, 8.1 та 8.2 договору вже була встановлена Господарським судом Чернігівської області та Північним апеляційним господарським судом у рамках справи № 927/843/21, де суди зробили висновок щодо можливості на власний розсуд визначити та закріпити в договорі розмір штрафної санкції, зазначивши, що: "підпункт 15.5. пункту 1.5. договору та пункт 5.3. договору передбачають реєстрацію податкової накладної у межах граничних строків, а не поза граничним строком. Приймаючи до уваги, що приписи пункту 201.10 статті 201 ПК України дозволяють платнику податків реєструвати податкові накладні у будь-який день в межах граничного строку для реєстрації податкових накладних, а також враховуючи ту обставину, що позивач, підписавши без заперечень спірний договір поставки від 12.10.2021 № 246 у частині умов, викладених у підпункті 15.5. пункту 1.5. договору та пункті 5.3. договору, тим самим погодився здійснювати реєстрацію податкових накладних протягом 5-ти робочих днів, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсними підпункту 15.5. пункту 1.5. договору та пункту 5.3. договору у зв`язку з їх відповідністю вимогам чинного законодавства та волевиявленню позивача у справі."
122.          Верховний Суд звертає увагу, що висновки місцевих та апеляційних господарських судів, зроблені ними під час розгляду справи, в розумінні частини четвертої статті 236 ГПК України та частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не є висновками щодо застосування норм права, які є обов`язковими для застосування іншими судами. 
123.          Оскільки наведений скаржником висновок апеляційного суду у справі № 927/843/21 є обов`язковим лише для конкретної справи та не може заміняти висновки Верховного Суду, викладені в інших справах (зокрема, у справі № 927/1252/23), посилання скаржника на преюдиціальне значення справи № 927/843/21 при розгляді даної справи не може слугувати підставою для її передачі на розгляд судової палати. 
124.          Що стосується посилання ТОВ "Манад" на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, де у пунктах 8.54 та 8.55 зазначено про те, що умови договору щодо реєстрації податкових накладних є звичайною діловою практикою, то у згаданій постанові відсутні висновки Великої Палати Верховного Суду щодо можливості на власний розсуд визначити та закріпити в договорі умови в частині скорочення строку для реєстрації податкової накладної, визначеного пунктом 201.10 статті 201 ПК України.
125.          За таких обставин Суд відмовляє в задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд судової палати.
126.          Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних у сумі 3 780 000, 00 грн, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного суду в цій частині. 
Щодо правових підстав для стягнення збитків у вигляді втраченої вигоди в розмірі 1    890    000,00    грн.
127.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення втраченої вигоди у розмірі 1    890    000,00    грн, суди попередніх інстанцій стверджували, що позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками, що свідчить про відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення.
128.          Крім цього, суд апеляційної інстанції послався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.10.2024 у справі № 915/546/21, згідно з яким незалежно від узгодження сторонами в умовах договору твердого розміру збитків, доведення позивачем факту завдання збитків є обов`язковим і передбачає, зокрема, доведення їх дійсного розміру. Саме факт завдання збитків відрізняє правовий інститут збитків від інституту неустойки, для якої має значення лише обставина порушення зобов`язання, без необхідності встановлювати чи було таким порушенням завдано збитки.
129.          У касаційній скарзі ТОВ "Манад" стверджує про необхідність відступлення від вказаного вище висновку Верховного Суду, оскільки зі змісту частини третьої статті 22 ЦК України вбачається, що незалежно від фактичного розміру збитків, якщо сторони визначили у договорі інший розмір (більший/менший), то сума збитків становить ту суму, яку сторони погодили у договорі. Відсутність у законі дозволу передбачити в договорі певну умову не свідчить про наявність заборони включення такої умови в договір. 
130.          За доводами скаржника, керуючись принципом свободи договору та диспозитивністю норм, закріплених у частині третій статті 22 ЦК України, сторони можуть домовитись в договорі про конкретний розмір збитків, що буде виплачуватися в разі порушення зобов`язання. 
131.          Проте зазначені скаржником аргументи на обґрунтування підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.10.2024 у справі № 915/546/21, Суд відхиляє з огляду на таке.
132.          Відповідно до положень частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики.
133.          Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.
134.          Колегія суддів зазначає, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема, їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності.
135.          Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.
136.          Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.
137.          Так, відповідно до частин першої, третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
138.          Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
139.          Висновки Верховного Суду, викладені у справі № 915/546/21, відповідають загальним правилам стягнення збитків, встановленим статтями 22, 1166 ЦК України, згідно з якими позивач повинен довести не лише протиправність поведінки відповідача, а й наявність таких збитків, обґрунтованість їх розміру, причинний зв`язок між ними та поведінкою відповідача, надати докази, які б підтверджували реальну, а не абстрактну можливість отримання відповідної суми доходів.
140.          Згідно з усталеною практикою Верховного Суду відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17).
141.          Суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди/стягнення збитків, повинні виходити із того, що для застосування такої санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанови Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 30.06.2022 у справі № 916/1466/21).
142.          Таким чином, оскільки висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.10.2024 у справі № 915/546/21, згідно з яким доведення позивачем факту завдання збитків є обов`язковим і передбачає, зокрема, доведення їх дійсного розміру незалежно від узгодження сторонами в умовах договору твердого розміру збитків, є чітким, зрозумілим та актуальним, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від наведеної правової позиції. Доводи, наведені у касаційній скарзі, зазначеного висновку не спростовують та по суті є незгодою останнього з результатом вирішення спору.
143.          Зазначене свідчить про необґрунтованість доводів скаржника, заявлених на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.
Що ж стосується клопотання скаржника про передачу справи №    911/682/21 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, то Суд зазначає таке.
144.          Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.
145.          Якщо учасник справи звертається до Суду з клопотанням про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду на підставі частин першої-четвертої статті 302 ГПК України, він має обґрунтувати, від якого саме правового висновку палати, об'єднаної палати або ж Великої Палати Верховного Суду є необхідність відступити.
146.          Таким чином, касаційний суд з урахуванням відповідного обґрунтування поданого скаржником клопотання, зважаючи на обставини справи та відповідні критерії, за наявності яких можлива передача справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, приймає рішення про наявність/відсутність підстав для задоволення клопотання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
147.          Проте, як вбачається зі змісту клопотання скаржника, доводи позивача є аналогічними доводам касаційної скарги в частині необхідності відступлення від вказаного вище висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.10.2024 у справі № 915/546/21, та зводяться до незгоди з оскаржуваним процесуальним рішенням, що саме по собі не може бути підставою для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
148.          За таких обставин Суд відмовляє в задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд об`єднаної палати.
Щодо правових підстав для стягнення збитків у розмірі 1 464 827, 00 грн
149.          Предметом зустрічних позовних вимог є також вимога про стягнення збитків у вигляді додаткових витрат, понесених ТОВ "Манад" внаслідок вимушеного поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту в сумі 1    464    827,00 грн. 
150.          На обґрунтування підстав для стягнення з ТОВ "Ічня Екопродукт" збитків у вигляді додаткових витрат в сумі 1    464    827,00 грн позивач зауважив, що несвоєчасна реєстрація ТОВ "Ічня Екопродукт" податкових накладних в ЄРПН призвела до відсутності збільшення реєстраційного ліміту в СЕА ПДВ ТОВ "Манад", який (ліміт) використовувався останнім для реєстрації вже своїх податкових накладних в ЄРПН за своїми податковими зобов`язаннями, що, в свою чергу, призвело до необхідності ТОВ "Манад" здійснити поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ 10.11.2020 на суму 1 221 906,00 грн та 19.11.2020 на суму 242    921,00 грн. 
151.          Відмовляючи у задоволенні зазначених зустрічних позовних вимог, суди виходили з того, що позивачем не доведено наявності повного складу цивільного правопорушення, зокрема, в частині наявності безпосередньо збитків у вигляді зроблених товариством витрат чи втрат майна, позаяк поповнення власного електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту не є незворотними витратами чи втратою майна (грошових коштів), оскільки такі кошти у подальшому використовуються платником ПДВ у формуванні власних податкових зобов`язань. 
152.          У свою чергу, скаржник у касаційній скарзі наполягає на тому, що кошти, сплачені ТОВ "Манад" у сумі 1 890 000,00 грн, - це оборотні/обігові кошти, перераховані з банківського рахунку позивача на електронний рахунок в Держказначействі. Такі кошти безповоротно втрачені позивачем, бо не можуть бути повернуті останньому і використані у господарському оброті, а тому є збитками позивача. 
153.          Так, відповідно до підпункту    14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
154.          Відповідно до положень пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
155.          Згідно з пунктом 201.1 статті 200 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
156.          Відповідно до пункту 201.3 статті 201 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку.
157.          Невід`ємним елементом у системі адміністрування ПДВ та набуття права на податковий кредит є реєстрація постачальником податкових накладних в ЄРПН, при цьому за фактом реєстрації податкових накладних відбувається рух коштів в системі електронного адміністрування ПДВ (надалі скорочено - СЕА ПДВ).
158.          Таким чином, суми ПДВ, зазначені у податковій накладній, після реєстрації податкової накладної в ЄРПН: формують податковий кредит (об`єкт цивільних прав) на підставі зареєстрованих податкових накладних; збільшують реєстраційний ліміт покупця (ТОВ "Манад") (пункт 200-1 статті 200-1 ПК України); сума реєстраційного ліміту в СЕА ПДВ (невід`ємна складова частина податкового кредиту), яка формується за наслідками реєстрації податкових накладних, може бути використана отримувачем ПДВ (ТОВ "Манад") для реєстрації вже свої податкових накладних в ЄРПН по своїх податкових зобов`язаннях без поповнення електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту; беруть участь у формуванні податкового кредиту для зменшення податкових зобов`язань за наслідками подання декларації з ПДВ (тобто сплата податку на додану вартість у меншому розмірі).
159.          Відповідно до абзацу 14 пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
160.          Згідно з пунктом 203.1 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
161.          Реєстрація податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків.
162.          У відповідності до пункту 201.10 статті 201 ПК України якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого рахунку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
163.          Таким чином, обов`язок перерахування коштів в СЕА (поповнення рахунку) закон пов`язує з дотриманням строків реєстрації податкових накладних, які встановлені цим Кодексом.
164.          Підпункт 200.1.5 пункту 200.1 статті 200 ПК України передбачає, що з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.
165.          Кошти, що надійшли на рахунки, визначені у підпунктах "а"-"в" пункту 200-1.2 цієї статті, автоматично перераховуються органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунок такого платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та на спеціальний рахунок такого платника протягом наступного операційного дня.
166.          З наведеного вбачається, що кошти з рахунку позивача в СЕА витрачаються на сплату його ПДВ за результатом звітного податкового періоду і можуть повертатися на його рахунок у банку за його заявою, у випадку, коли їх більше, ніж сума податкового зобов`язання, яка підлягає сплаті. 
167.          Отже, у процесі адміністрування податку на додану вартість можливі ситуації, коли на рахунок платника в системі електронного адміністрування ПДВ (СЕА ПДВ) надходить більше коштів, ніж потрібно для виконання податкових зобов`язань за звітний період. У такому разі платник має право повернути надміру зараховані кошти.
168.          Порядок повернення надміру зарахованих коштів регламентується пунктом 200-1.6 статті 200-1 ПК України, в якій зазначено, що якщо на дату подання податкової звітності з податку сума коштів на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, платник податку має право подати до контролюючого органу у складі такої податкової звітності заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг такого платника податку, реквізити якого платник зазначає в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов`язань з податку.
169.          Таким чином, платники ПДВ, у яких на рахунку в СЕА ПДВ утворився залишок коштів понад суму податкових зобов`язань і боргу, мають право на повернення цих коштів. Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що кошти в сумі 1 464 827,00 грн, витрачені з банківського рахунку позивача, є безповоротно втрачені та не можуть бути повернуті на банківський рахунок.
170.          При цьому Суд звертає увагу на те, що повернення вказаних коштів з електронного рахунку СЕА на банківський рахунок позивача залежить виключно від волевиявлення самого позивача, зокрема, звернення позивача до контролюючого органу з відповідною заявою на повернення коштів у сумі залишку на банківський рахунок. 
171.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази про неотримання покупцем податкового кредиту у зв`язку з діями постачальника, пов`язаними з реєстрацією податкових накладних у строки, понад визначені договором, що свідчить про те, що позивач не був позбавлений можливості на повернення надміру перерахованих коштів у сумі 1 464 827,00 грн з електронного рахунку в СЕА на його банківський рахунок. 
172.          За змістом частини другої статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
173.          Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
174.          Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
175.          Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України та статті 224 ГК України є порушення зобов`язання.
176.          Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
177.          В контексті наведеного Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що кошти, сплачені позивачем з метою поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту в сумі 1    464    827,00 грн, не є збитками в розумінні статей 22, 611 ЦК України, оскільки такі кошти у подальшому використовуються платником ПДВ у формуванні власних податкових зобов`язань, а в разі їх надлишку - можуть бути повернуті на банківський рахунок платника ПДВ за його заявою в порядку, передбаченому пунктом 200-1.6 статті 200-1 ПК України. 
178.          Таким чином, вимога про стягнення збитків у вигляді додаткових витрат, понесених ТОВ "Манад" внаслідок вимушеного поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту в сумі 1    464    827,00 грн, не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в цій частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
179.          Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). 
180.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
181.          За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати 
182.          Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 911/682/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ічня Екопродукт", відкрите з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. В іншій частині - касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ічня Екопродукт" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 у справі №    911/682/21 - без змін. 
3. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Манад" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 у справі №    911/682/21 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню 
Суддя                                                                                                     Є. В. Краснов
Суддя                                                                                                     Г. М. Мачульський 
Суддя                                                                                                     Л. І. Рогач