УХВАЛА

07 жовтня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/6208/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Студенець В.І.

за участю секретаря судового засідання:  Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва (Васильченко Т.В.)
від 26.11.2024
та постанову Північного апеляційного господарського суду (Євсіков О.О., Алданова С.О., Корсак В.А.)
від 05.05.2025 (повний текст складений 15.05.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітязь"
до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
про стягнення 2 489 079,86 грн,

за участю представників учасників справи:
позивача - Нижник О.М.
відповідача - Михалевич М.М.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітязь" (далі - ТОВ "Вітязь") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, у якому просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта") 2    489    079,86 грн заборгованості, з них: 2    065    063,45 грн основного боргу, 116    202,83 грн трьох проценті річних за період з 01.07.2022 до 15.05.2024, 307 813,58 грн інфляційних втрат за період з липня 2022 року до квітня 2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на 01.07.2022 він був власником 51    204 шт. простих іменних акцій ПАТ "Укрнафта". Загальні збори акціонерів не приймали рішення про розподіл прибутку та нарахування дивідендів за 2021 рік до 01.05.2022, отже відповідач зобов`язаний був сплатити до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій у статутному капіталі частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90%, до 01.07.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 у справі №910/6208/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ТОВ "Вітязь" частину чистого прибутку за 2021 рік, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів, у розмірі 2 065 063,45 грн, три проценти річних у розмірі 116 033,10 грн, інфляційні втрати у розмірі 307 813,58 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ТОВ "Вітязь" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20    000,00 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин та під час розгляду даної справи ПАТ "Укрнафта" рішень про нарахування дивідендів акціонерам за звітний 2021 рік станом на 01.05.2022 не прийняло, тоді як позивач, будучи акціонером ПАТ "Укрнафта", має право на частину чистого прибутку відповідно до кількості належних йому акцій.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що акціонери ПАТ "Укрнафта" мають право на частину чистого прибутку за 2021 рік відповідно до кількості належних їм акцій, виходячи із суми чистого прибутку, встановленої незалежним аудитором у розмірі 2    430    047    000,00 грн, на підставі положень статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо прийняття рішення про виплату дивідендів у визначений законом строк.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 у справі №910/6208/24 залишено без змін. 

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову з тих самих мотивів, що і суд першої інстанції.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітязь" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/6208/24 задоволено. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ТОВ "Вітязь" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9    000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 у справі №910/6208/24, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось з касаційною скаргою, якою просить оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" визначило пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" зазначило, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували абзац 2 статті 20 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" без урахування висновків, викладених у:

- пунктах 60-65 постанови Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №910/13331/23: 

"Статтею 32 Закону України "Про акціонерні товариства"    передбачено, що вищим органом акціонерного товариства є загальні збори. Акціонерне товариство зобов`язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори). Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року. До порядку денного річних загальних зборів обов`язково вносяться питання, передбачені пунктами 11 (затвердження річного звіту товариства), 12 (розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом) і 24 (прийняття рішення за наслідками розгляду звіту наглядової ради, звіту виконавчого органу, звіту ревізійної комісії (ревізора) частини другої статті 33 цього Закону.

Пунктами 12, 15, 27 частини другої статті 33 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом; затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом; вирішення інших питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів згідно із законом та/або статутом товариства.

Аналіз наведених норм свідчить, що рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається вищим органом управління товариством - загальними зборами товариства. Прийняття такого рішення належить до виключної компетенції загальних зборів.

Отже, підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати, у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням.

Відтак задоволення позовних вимог про стягнення дивідендів є можливим виключно за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати. В іншому разі дії суду призведуть до втручання у господарсько-управлінську діяльність суб`єкта господарювання.

Аналогічні висновки неодноразово викладались Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.10.2021 у справі №910/12317/18, від 02.02.2023 у справі №910/10164/21, від 11.04.2024 у справі №910/11136/23 та інших";

- пунктах 87, 88 постанови Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №910/13331/23:

"Тобто саме загальні збори ПАТ "Укрнафта" в межах наданих їм повноважень приймають рішення про розподіл прибутку за підсумками відповідного року (у даному випадку 2021 року) та, зокрема, мають право визначити спосіб розпорядження прибутком товариства в порядку, встановленому статтею 20 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік".

Звідси Верховний Суд зазначає, що, враховуючи аналіз наведених вище норм чинного законодавства, порядок виплати акціонерам частини чистого прибутку (у даному випадку за 2021 рік) встановлюється статтею 20 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" у сукупності з рішенням загальних зборів".

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітязь" проти її вимог та доводів заперечує, просить суд касаційної інстанції касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, мотивуючи його тим, що суди дійшли правильних висновків про застосування до спірних правовідносин положень статті 20 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", які саме і встановлюють  строк та механізм розподілу частини чистого прибутку між акціонерами у випадку відсутності прийнятого рішення загальними зборами. Також звертає увагу, що підставою направлення справи на новий розгляд постановою Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №910/13331/23, на яку відповідач посилається у касаційній скарзі слугувало те, що суди не встановили наявності або відсутності рішення загальних зборів, тоді як у справі, що переглядається, судами встановлено відсутність рішення загальних зборів акціонерного товариства, а отже умовою застосування положень статті 20 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" саме і є факт відсутності рішення загальних зборів і зобов`язання з виплати частини чистого прибутку за 2021 рік виникло саме в силу закону. Додатково зазначає, що позиція судів у справі № 910/6208/24 узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норми статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", яка є аналогічною до норми статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", у подібних правовідносинах. Так, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 910/5357/23, від 30.08.2023 у справі № 910/9326/22 та від 24.10.2023 у справі № 910/9143/22 за результатом розгляду спорів у подібних правовідносин касаційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів про стягнення частини чистого прибутку з ПАТ "Укрнафта" за 2020 рік на підставі статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

З касаційної скарги товариства вбачається, що скаржник не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями щодо застосування до спірних правовідносин імперативних норм статті 20 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік"  щодо розподілу частини чистого прибутку між акціонерами у випадку відсутності прийнятого рішення загальними зборами. За переконанням скаржника застосування положень статті 20 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" має відбуватися лише у сукупності з рішенням загальних зборів.

При розгляді цієї справи колегія суддів виявила, що Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 у справі №910/13331/23 сформовано висновки щодо того, що порядок виплати акціонерам частини чистого прибутку (у даному випадку за 2021 рік) встановлюється статтею 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у сукупності з рішенням загальних зборів. 

Мотивуючи зазначений висновок, Верховний Суд виходив з того, що статтею 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" визначено, що господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним. 

Частиною першою статті 32 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Згідно з пунктом 12 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів належить розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом.

Тобто саме загальні збори ПАТ "Укрнафта" в межах наданих їм повноважень приймають рішення про розподіл прибутку за підсумками відповідного року (у даному випадку 2021 року), та, зокрема, мають право визначити спосіб розпорядження прибутком товариства в порядку, встановленому статтею 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".

При цьому, Верховний Суд послався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30.08.2023 у справі №910/9326/22, від 24.10.2023 у справі № 910/9143/22 стосовно того, що порядок виплати акціонерам частини чистого прибутку встановлюється статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (у сукупності з рішенням загальних зборів).

Колегія суддів не погоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2025 у справі №910/13331/23 та вважає за необхідне відступити від вказаного висновку з огляду на наступне.

Згідно з пунктом частини першої статі 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Статтею 158 Цивільного кодексу України визначено, що акціонерне товариство може виплачувати акціонерам частину свого чистого прибутку з розрахунку на одну належну їм акцію певного типу та/або класу. Порядок виплати дивідендів визначається законом та статутом акціонерного товариства.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства" кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику-акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

За змістом статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Статтею 32 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що вищим органом акціонерного товариства є загальні збори. Акціонерне товариство зобов`язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори). Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року. До порядку денного річних загальних зборів обов`язково вносяться питання, передбачені пунктами 11 (затвердження річного звіту товариства), 12 (розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом) і 24 (прийняття рішення за наслідками розгляду звіту наглядової ради, звіту виконавчого органу, звіту ревізійної комісії (ревізора) частини другої статті 33 цього Закону.

Пунктами 12, 15, 27 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом; затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом; вирішення інших питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів згідно із законом та/або статутом товариства.

Аналіз наведених норм свідчить, що рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається вищим органом управління товариством - загальними зборами товариства. Прийняття такого рішення належить до виключної компетенції загальних зборів.

Отже, за загальним правилом підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

Разом з тим, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України "Про акціонерні товариства" управління акціонерними товариствами, у статутних капіталах яких є корпоративні права держави або територіальної громади, здійснюється з урахуванням особливостей, визначених законом.

Згідно із частиною першою статті 172 Господарського кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) відносини, пов`язані з управлінням корпоративними правами держави, регулюються Законом України "Про управління об`єктами державної власності", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

Отже, положення частини другої статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" забезпечує виконання господарськими товариствами з корпоративними правами держави обов`язку з розподілу прибутку через виплату частини чистого прибутку у випадках, коли відповідне рішення не було прийняте загальними зборами, а тому носить характер спеціальної для певної категорії акціонерних товариств, за умови неприйняття рішення про розподіл дивідендів згідно із Законом України "Про акціонерні товариства". І ця норма цілком поширюється на ПАТ "Укрнафта".

Зазначене свідчить, що особливості правового режиму розподілу прибутку, нарахування і виплати частини чистого прибутку у господарських товариствах, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, визначаються імперативними нормами закону.

Якщо зазначені у статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" суб`єкти не виконують свої зобов`язання щодо нарахування та виплати дивідендів до встановлених термінів, вони автоматично зобов`язані сплатити частину чистого прибутку і така норма має імперативний характер та не допускає дискреції у питаннях перерахування коштів лише до державного бюджету чи лише акціонерам.

Сукупний аналіз статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Закону України "Про акціонерні товариства" свідчить про їх взаємопов`язаність. Так, за умовами статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у акціонерного товариства наявний обов`язок прийняти рішення про розподіл дивідендів за звітній 2021 рік в порядку, визначеному Законом України "Про акціонерні товариства". А в разі неприйняття рішення про нарахування дивідендів до 01.05.2022, сплачувати до Державного бюджету України (на частку "НАК "Нафтогаз України") та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку 

Положення статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлюють строк та механізм розподілу частини чистого прибутку товариств з корпоративними правами держави між акціонерами за відсутності прийнятого рішення загальних зборів в порядку Закону України "Про акціонерні товариства", з метою недопущення необґрунтованого зволікання акціонерним товариством з прийняттям відповідного рішення про розподіл дивідендів та захист "правомірних очікувань" держави та акціонерів на отримання частини прибутку.

При цьому колегія суддів зазначає про необґрунтованість посилань на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.03.2024 у справі № 910/5357/23, від 30.08.2023 у справі № 910/9326/22 та від 24.10.2023 у справі № 910/9143/22, оскільки в межах розгляду зазначених справ Суд не робив висновку щодо неможливості виплати акціонеру частини чистого прибутку за відсутності рішення загальних зборів, виходячи лише з приписів статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з огляду на що правовідносини у цій справі та у зазначених справах є не релевантними. 

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року №    5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини). 

У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) (заява № 27238/95) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. 

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

З метою забезпечення правової визначеності та подолання сумнівів щодо тлумачення вимог чинного законодавства у контексті спірних правовідносин, які залишаються, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №910/13331/23, ухваленої  Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування приписів статті 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".

Відповідно до частини першої статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

Питання про передачу справи на розгляд палати може вирішуватися судом за власною ініціативою (частина перша статті 303 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 303 Господарського процесуального кодексу України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій-четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Оскільки колегія судів у цій справі вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів від 06.02.2025 у справі №910/13331/23, то для формування за наведених вище обставин єдиної правозастосовчої практики справу № 910/6208/24 на підставі частини першої статті 302 Господарського процесуального кодексу України слід передати на розгляд судової  палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Справу №910/6208/24 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 передати на розгляд судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                  Г. Вронська
                                                                                                                  (з окремою думкою)

Судді                                                                                                              С. Бакуліна 

                                                                                                                       В. Студенець