ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року 

м. Київ

cправа №  922/610/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
позивача - Біленко О.О.
відповідача - Радигін Є.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 (у складі колегії суддів: Стойка О.В. (головуючий), Медуниця О.Є., Попков Д.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (надалі - ТОВ "Газорозподільні мережі України", Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (надалі - КП "Теплоенерго", Відповідач) про стягнення 7  759  333,14 грн основного боргу за період листопад 2024 - січень 2025 року, 465  179,93 грн пені, 50  793,54 грн 3 % річних, 280 163,20 грн інфляційних втрат.
1.2. Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов Договору розподілу природного газу, до якого Відповідач приєднався шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу №  200104СТ-1062-23 від 01.07.2023 (надалі - договір розподілу природного газу), в частині оплати за надані позивачем послуги в період листопад 2024 року - січень 2025 року.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.05.2025 у справі №922/610/25 вищезазначені позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача основну суму заборгованості 7  759  333,14 грн за період листопад 2024 року - січень 2025 року, 46  517,99 грн пені, 50  793,54 грн 3% річних, 280  163,20 грн інфляційних втрат, а також судовий збір в розмірі 102  665,64 грн, в задоволенні інших вимог відмовлено.
2.2. Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення суми основного боргу, суд виходив із установленого факту неналежного виконання Відповідачем зобов`язання щодо своєчасної сплати вартості наданих ТОВ "Газорозподільні мережі України" послуг з розподілу природного газу.
При визначенні розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат суд урахував, що відповідно до пункту 6.6. договору розподілу природного газу оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт направлення Позивачем рахунків за листопад 2024 року, грудень 2024 року та січень 2025 року на електронну адресу головного бухгалтера Відповідача, яка вказана на офіційному сайті Лозівської міської ради Харківської області. 
Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені на 90 % (з 465  179,93 грн до 46  517,99 грн), оскільки з урахуванням конкретних обставин справи таке зменшення відповідає критерію співмірності, забезпечує оптимальний баланс інтересів сторін та запобігає настанню надмірних і несправедливих негативних наслідків як для боржника, так і для кредитора.
Також, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, дослідивши доводи Відповідача щодо необхідності відстрочення виконання рішення суду та надані на їх підтвердження докази, а також позицію Позивача, який заперечив проти задоволення заяви, суд урахував існування надзвичайних обставин, спричинених військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням воєнного стану відповідно до Указу Президента України №  64/2022 від 24.02.2022 та дійшов висновку про наявність підстав для відстрочення виконання рішення у справі №  922/610/25 до 31.12.2025.
2.3. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого господарського суду в частині нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат дійшов висновку про помилковість визначення початку періоду прострочення виконання грошового зобов`язання. Апеляційний суд виходив з того, що нарахування спірних сум мало здійснюватися починаючи з 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, а не з першого числа розрахункового місяця, як це визначив суд першої інстанції.
У зв`язку з чим постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2025 у справі №  922/610/25 змінено в частині стягнення розміру пені, 3% річних, інфляційних втрат, а також в частині розподілу судових витрат, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2025 у справі №  922/610/25 у відповідній редакції, в іншій частині оскаржуване рішення залишено без змін.
2.4. Зазначене суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що:
1) під час розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ "Газорозподільні мережі України" у письмових поясненнях посилалось на направлення відповідних рахунків на електронну адресу бухгалтерії Відповідача (ltsf23@meta.ua). Проте до позовної заяви Позивач не додав ані самих рахунків, ані доказів їх направлення, і відповідних відомостей не зазначав. Лише 16.04.2025, надаючи додаткові пояснення, він просив залучити докази направлення рахунків (скріншоти екрану монітора). Ухвалою суду першої інстанції від 22.04.2025 було вирішено прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи лише додаткові пояснення, тоді як питання про долучення доказів та поновлення строку для такої процесуальної дії фактично залишено поза увагою суду. В ухвалі та у рішенні по суті спору відсутні висновки щодо цих процесуальних клопотань. Надалі Позивач не заявляв відповідних клопотань і в суді апеляційної інстанції. З огляду на це апеляційний суд дійшов висновку, що такі докази не можуть бути враховані, оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції, відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України;
2) Позивачем не надано доказів направлення рахунків на офіційну адресу КП  "Теплоенерго". Натомість такі рахунки були направлені на електронну пошту, яка не є офіційною адресою Відповідача, а також не передбачена як спосіб направлення документів ані умовами укладеного договору розподілу природного газу, ані положеннями Кодексу газорозподільних систем.
На підставі викладеного Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення є пеня у розмірі 237  888,22 грн, 3% річних у розмірі 25  429,92 грн та інфляційні втрати у розмірі 91  903,98 грн.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Газорозподільні мережі України" просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2025 у справі №  922/610/25.
3.2. Ухвалою Суду від 15.09.2025 у справі №  922/610/25 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Газорозподільні мережі України" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі №  922/610/25 на підставі пунктів 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.3. В обґрунтуванні касаційної скарги Скаржник вказує на:
- неправильне застосування статті 96 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновку, щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 23.06.2023 у справі №  916/3027/21;
- відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
3.4. 24.09.2025 від КП "Теплоенерго" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду у справі №  922/610/25 від 30.07.2025 - без змін.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. ТОВ "Газорозподільні мережі України" є суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) на території Харківської області починаючи з 01.07.2023.
4.2. Зазначену діяльність Позивач здійснює відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП, Регулятор) від 26.12.2022 №  1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "Газорозподільні мережі України" із змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 28.06.2023 №1131.
4.3. У спірних правовідносинах КП "Теплоенерго" має статус споживача природного газу (згідно з пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу).
4.4. Відповідно до пункту 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
4.5. За змістом пункту 3 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.
4.6. Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VІ Кодекс ГРМ, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
4.7. Відповідачем підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу №  200104СТ-1062-23 від 01.07.2023. 
У зв`язку з чим суди встановили, що він приєднався до умов типового публічного договору розподілу природного газу, текст якого затверджений Постановою НКРЕКП №  2498 від 30.09.2015 в редакції, що діяла станом на 01.07.2023.
4.8. У пункті 2.1. договору розподілу природного газу встановлено, що оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
4.9. Відповідно до пункту 6.1. договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
4.10. Пунктом 6.3. договору розподілу природного газу передбачено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
4.11. Положеннями пункту 6.4 договору розподілу природного газу визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.
4.12. Постановою НКРЕКП від 30.12.2023 №  1944 "Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ТОВ "Газорозподільні мережі України" тариф на послуги розподілу природного газу для Харківської філії встановлено у розмірі 1,99 грн за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ), що відповідно складає 2,388 грн (з урахуванням ПДВ).
4.13. Відповідно до пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.
4.14. Пункт 5 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ передбачає, що для нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) визначається споживачем за його заявою, але не менше обсягів, визначених абзацом четвертим пункту 4 цієї глави.
Розрахунки для нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта здійснюються виходячи з величини замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача до кінця календарного року та оплачуються споживачем рівномірними частками. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається шляхом множення тарифу на розподіл природного газу на співвідношення замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача до кількості місяців, які залишились до кінця календарного року, з урахуванням місяця, у якому здійснюється замовлення потужності.
4.15. Ураховуючи умови договору розподілу природного газу та норми Кодексу, споживачем було самостійно визначено плановий обсяг замовленої річної потужності на 2023 рік (липень-грудень), про що оператора ГРМ повідомлено листом №640 від 06.07.2023.
Відповідно до Акта приймання-передачі природного газу від 30.09.2023 №  КР0000355 та Акта приймання-передачі природного газу від 30.09.2024 №  10514, підписаних та скріплених печатками позивача та відповідача, річна замовлена потужності на 2024 рік складає 11  872  175,31 куб. м, місячна замовлена потужність, в свою чергу, складає 989  347,95 куб. м.
4.16. Крім того, споживачем самостійно визначено плановий обсяг замовленої річної потужності на грудень 2024 року по точці обліку природного газу за адресою Харківська область, м. Лозова, вул. Південна, 12-а - 60  360 куб. м, про що оператора ГРМ повідомлено листом №1246 від 20.11.2024. 
4.17. Також споживачем визначено плановий обсяг замовленої річної потужності на січень 2025 року по точці обліку природного газу за адресою Харківська область, м.  Лозова, вул. Південна, 12-а - 260 360 куб. м, про що оператора ГРМ повідомлено листом №1246 від 20.11.2024. 
4.18. Відповідно до пункту 6.8. Типового договору розподілу природного газу, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
4.19. На підставі вищевикладеного та умов договору, сторонами було складено та підписано акти наданих послуг:
- №  УХФ00019843 від 30.11.2024, згідно з яким об`єм розподіленого природного газу споживачу у листопаді 2024 року склав 989  347,95 куб. м, вартість наданих послуг складає 2  362  562,90 грн з урахуванням ПДВ;
- №  УХФ00021973 від 31.12.2024, згідно з яким об`єм розподіленого природного газу споживачу у грудні 2024 року склав 1  049  707,90 куб. м, вартість наданих послуг складає 2  506  702,46 грн з урахуванням ПДВ;
- №  УХФ00000858 від 31.01.2025 згідно з яким об`єм розподіленого природного газу споживачу у січні 2025 року склав 1  210  246,14 куб. м, вартість наданих послуг складає 2  890  067,78 грн з урахуванням ПДВ.
4.20. Згідно з пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік.
Судами встановлено, що така інформація для споживачів, що не є побутовими надається шляхом розміщення її в актах приймання-передачі природного газу за вересень поточного року.
4.21. У пункті 6.6. договору розподілу природного газу передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
4.22. Позивач стверджує, що ним було виконано зобов`язання щодо забезпечення можливості цілодобового доступу Відповідача до газорозподільної системи та розподілу належних йому об`ємів (обсягів) природного газу. Натомість він свої зобов`язання з оплати за надані Позивачем послуги з розподілу природного газу виконав неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість за період листопад 2024 - січень 2025 в розмірі 7  759  333,14 грн.
4.23. ТОВ "Газорозподільні мережі України" направлялась претензія від 10.01.2025 №ХФ/100/4-278-25 з вимогою оплатити заборгованість за листопад - грудень 2024 року, але, як зазначає Позивач, Відповідачем заборгованість не погашена.
4.24. Через неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором ТОВ "Газорозподільні мережі України" нараховано до стягнення 465  179,93 грн пені, 50  793,54 грн 3% річних, 280  163,20 грн інфляційних втрат.
4.25. Вказані обставини, на думку ТОВ "Газорозподільні мережі України", свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з цим позовом.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ТОВ "Газорозподільні мережі України" не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.3. Предметом касаційного перегляду є постанова Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025, якою змінено рішення місцевого господарського суду в частині визначення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції у цій частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправильне визначення початку періоду прострочення виконання грошового зобов`язання. 
5.4. Звертаючись із касаційною скаргою, ТОВ "Газорозподільні мережі України" вказує на неправомірність відмови у задоволенні позову в оскаржуваній частині, посилаючись на необхідність проведення нарахувань пені, 3 % річних та інфляційних втрат, починаючи з першого числа розрахункового місяця, як це визначив суд першої інстанції. 
В обґрунтування таких доводів Скаржник зазначає, що відповідні рахунки на оплату були направлені на електронну адресу бухгалтерії КП "Теплоенерго", у зв`язку з чим момент отримання рахунків слід пов`язувати саме з початком відповідного розрахункового періоду.
Крім того, Скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 96 Господарського процесуального кодексу України, без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.06.2023 у справі №  916/3027/21.
5.5. Виходячи з мотивів прийняття оскаржуваної постанови та доводів касаційної скарги, предметом касаційного перегляду є перевірка обґрунтованості визначення судом апеляційної інстанції початку періоду прострочення виконання грошового зобов`язання та, як наслідок, правильності нарахування пені, 3 % річних і інфляційних втрат.
5.6. Щодо наведеного Суд зазначає таке.
5.7. Як установлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, КП  "Теплоенерго" порушено умови договору розподілу природного газу в частині здійснення оплати за надані Позивачем послуги за період з листопада 2024 року по січень 2025 року.
5.8. За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
5.9. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
5.10. Згідно з положеннями статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом
5.11. У статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
5.12. У пункті 3 частини першої стаття 611 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
5.13. За змістом частин першої та третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
5.14. Перевіряючи розрахунок сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суди дійшли різних висновків щодо належності суми їх стягнення, що зумовлено відмінністю у підходах до визначення початку періоду прострочення виконання грошового зобов`язання.
Так, суд першої інстанції врахував, що відповідно до пункту 6.6. договору розподілу природного газу оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Суд першої інстанції, встановивши, що матеріалами справи підтверджено факт направлення ТОВ "Газорозподільні мережі України" рахунків за листопад 2024 року, грудень 2024 року та січень 2025 року на електронну адресу головного бухгалтера КП  "Теплоенерго", зазначену на офіційному сайті Лозівської міської ради Харківської області, дійшов висновку, що оплата мала здійснюватися до початку відповідного розрахункового періоду. Відтак, прострочення виконання грошового зобов`язання, на думку суду, настало з першого числа кожного розрахункового місяця.
5.15. Отже, позиція суду першої інстанції ґрунтувалася на положеннях пункту 6.6 договору розподілу природного газу та наявністю у матеріалах справи доказів направлення рахунків ТОВ "Газорозподільні мережі України" Відповідачу за відповідні періоди.
5.16. Натомість суд апеляційної інстанції вказав про неправильність такого підходу. Безпосередньо позиція суду апеляційної інстанції ґрунтувалася на двох висновках:
- про неможливість врахування наданих ТОВ "Газорозподільні мережі України" доказів у зв`язку з порушенням процедури їх подання до суду першої інстанції та відсутністю рішення про їх прийняття, що виключає можливість їх оцінки під час апеляційного перегляду, за умови не подання клопотання Позивачем про їх долучення також у суді апеляційної інстанції;
- про неналежність таких доказів як підтвердження факту направлення рахунків КП  "Теплоенерго" у розумінні пункту 6.6 договору розподілу природного газу, з огляду на відсутність підтвердження їх відправлення офіційним шляхом, передбаченим відповідним договором або Кодексом газорозподільних систем.
5.17. Суд зазначає, що колегією суддів апеляційної інстанції фактично застосовано взаємовиключні підходи при оцінці доказів, поданих Позивачем на підтвердження направлення рахунків КП "Теплоенерго". 
Так, з одного боку, у мотивувальній частині постанови сформовано висновок про неможливість врахування відповідних доказів з огляду на порушення процедури їх подання до суду першої інстанції, відсутність процесуального рішення щодо їх прийняття та неподання клопотання Позивачем про їх залучення на стадії апеляційного перегляду. 
Разом із тим, з іншого боку, апеляційний суд надав самостійну оцінку змісту таких доказів, фактично визнавши можливим їх аналіз у контексті встановлення обставин направлення рахунків на адресу КП "Теплоенерго" у порядку пункту 6.6 договору розподілу природного газу.
5.18. Водночас частина друга статті 309 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що правильне по суті й законне судове рішення не підлягає скасуванню з одних лише формальних міркувань. Отже, виявлені недоліки у викладенні мотивів рішення чи непослідовність у застосуванні процесуальних підходів самі по собі не є підставою для його скасування, якщо такі недоліки не вплинули на правильність вирішення спору по суті та дотримання норм матеріального права.
5.19. Натомість ТОВ "Газорозподільні мережі України" у доводах касаційної скарги не спростовує висновків суду апеляційної інстанції щодо неможливості врахування наданих ним доказів у зв`язку з порушенням процедури їх подання до суду першої інстанції та відсутністю процесуального рішення про їх прийняття. 
5.20. Щодо доводів Скаржника про помилковість неврахування судами доказів, поданих на підтвердження направлення рахунків Відповідачу у розумінні пункту 6.6 договору розподілу природного газу, внаслідок неправильного застосування статті 96 Господарського процесуального кодексу України без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.06.2023 у справі №  916/3027/21, Суд зазначає таке.
5.21. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України  "Про електронні документи та електронний документообіг"  та  "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
5.22. У постанові Верховного Суду від 23.06.2023 у справі №  916/3027/21 визначено, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. 
5.23. Поряд із цим Суд зазначає, що, визнаючи неналежним поданий Позивачем доказ на підтвердження направлення рахунків у порядку пункту 6.6 договору розподілу природного газу, суд апеляційної інстанції виходив не з порушення процедури подання такого доказу чи його форми у розумінні статті 96 Господарського процесуального кодексу України. Висновок апеляційного суду ґрунтувався на змістовній оцінці способу інформування, з посиланням на те, що саме по собі направлення рахунків на зазначену електронну адресу не є належним способом повідомлення у розумінні пункту 6.6 договору розподілу природного газу, оскільки визначена у листуванні електронна адреса не є офіційною адресою КП  "Теплоенерго" та не передбачена як належний спосіб обміну документами ні умовами укладеного договору, ні положеннями Кодексу газорозподільних систем.
Таким чином, суд апеляційної інстанції виходив із того, що такий доказ не підтверджує обставину належного направлення рахунків у розумінні умов договору, а відтак не може бути прийнятий як належний доказ виконання пункту 6.6 договору розподілу природного газу. 
5.24. Суд зазначає, що ТОВ "Газорозподільні мережі України" не довів необґрунтованість такої позиції, оскільки визначена ним практика Верховного Суду не містить правових висновків, які б суперечили підходу, застосованому судом апеляційної інстанції, або свідчили про необхідність іншого тлумачення положень пункту 6.6 договору розподілу природного газу у подібних правовідносинах.
5.25. З огляду на це Скаржником у порядку пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не спростовано підставність визначення судом апеляційної інстанції початку періоду прострочення виконання грошового зобов`язання та, відповідно, правильність нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, у визначеній сумі.
5.26. При цьому, щодо посилання Скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та необхідність його формування слід зазначити таке.
5.27. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
5.28. Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтуванням необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
5.29. Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Тобто скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме неправильно ці норми права були застосовані судами.
5.30. Суд зазначає, що, посилаючись у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, Скаржник не конкретизує, відносно застосування яких саме норм матеріального чи процесуального права та у якому контексті спірних правовідносин такий висновок відсутній. Не наведено також обґрунтування, у чому полягає необхідність формування нового висновку Верховного Суду.
5.31. Вказаним підтверджується необґрунтованість аргументів Скаржника, заявлених в порядку пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.4. Оскільки наведені Скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судові рішення у справі - залишенню в силі.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" залишити без задоволення.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі №  922/610/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Зуєв

Судді                                                                                                    І. Берднік

          І. Міщенко