ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 року 
м. Київ
cправа №  909/934/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А,
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 (головуюча - Кравчук   Н.  М., судді: Матущак О. І., Скрипчук О. С.) і рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.03.2025 (суддя Кобецька С. М.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз»
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про стягнення 29 288 943,60 грн основного боргу, 1 979 955,32 грн пені, 401 097,51 грн 3% річних, 687 376,44 грн інфляційних втрат,
за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
про зобов`язання ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» привести свої дії у відповідність до пунктів 9.1, 9.2 та 9.3 договору транспортування природного газу №2002000116 від 04.02.2020 та положень розділів ХІІІ, ХІV Кодексу ГТС
(за участю представника позивача - Горбач А.М.)

Історія справи
Обставини справи, встановлені судами
1. 04.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор ГТС», позивач) та Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» (далі - АТ «Тисменицягаз», відповідач) уклали договір транспортування природного газу №2002000116 (далі - договір).
2. За результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів природного газу до/з газотранспортної системи за січень 2020 року, січень-березень 2021 року ТОВ      «Оператор ГТС» виявило у АТ «Тисменицягаз» наявність негативних щодобових небалансів, які виникли внаслідок безпідставного відбору відповідачем з газотранспортної системи природного газу, які підлягали врегулюванню.                               
3. ТОВ «Оператор ГТС» направляло АТ «Тисменицягаз» акти врегулювання щодобових небалансів за спірний період та рахунки на їх оплату. АТ «Тисменицягаз» рахунки не оплатило.
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову 
4. ТОВ «Оператор ГТС» звернулося до суду з позовом до АТ «Тисменицягаз» про стягнення 29    288 943,60 грн основного боргу, 1 979 955,32 грн пені, 401 097,51 грн 3% річних, 687    376,44    грн інфляційних втрат.
5. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконував зобов`язання за договором в період січня 2020 року, січня-березня 2021 року, внаслідок чого у нього виник обов`язок оплатити позивачу вартість добових небалансів.
6. Відповідач звернувся до позивача із зустрічним позовом про зобов`язання привести свої дії у відповідність до пунктів 9.1, 9.2 та 9.3 договору та положень розділів ХІІІ, ХІV Кодексу ГТС.
Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваних рішення суду першої інстанції постанови суду апеляційної інстанції
7. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 13.03.2025, яке залишив без змін Західний апеляційний господарський суд постановою від 22.07.2025, первісний  позов задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь позивача 29      288 943,60 грн основного боргу, 989 977,66 грн пені, 401 097,51 грн 3% річних, 687      376,44 грн інфляційних втрат. В іншій частині первісного позову відмовив. Провадження у справі в частині розгляду зустрічного позову закрив.
8. У частині розгляду первісного позову суди констатували, що позивач довів неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині оплати добових небалансів, розрахунок позовних вимог зроблено арифметично і методологічно правильно; з урахуванням обставин справи можливим є часткове задоволення заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій та зменшення розміру пені на 50%.
Касаційна скарга
9. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції та рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги 
10. Суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування статей 232, 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), викладені у постановах від 11.07.2023 у справі №      914/3231/16, від 15.11.2023 у справі №      910/1266/23, від 16.10.2024 у справі № 911/952/22, від 17.10.2019 у справі №      912/3237/18, внаслідок чого зменшили пеню на 50% за відсутності належних для цього підстав. Суди нівелювали право сторін на визначення порядку нарахування штрафних санкцій та їх розміру, не встановили наявності поважних причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до реального порушення принципів справедливості та балансу інтересів. При цьому розмір штрафних санкцій є співмірним з розміром основного боргу та не перевищує його.
Позиція Верховного Суду
11. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
12. Згідно з частиною 1    статті 611 ЦК України    у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
13. Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1    статті 230 ГК України).
14. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
15. Суди встановили, що пеня за порушення строку виконання зобов`язання встановлена пунктом 13.5 договору. Згідно з ним у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
16. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач, зокрема заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 1 979 955,32 грн.
17. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). 
18. У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (стаття 233 ГК України).
19. Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
20. Разом з тим зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (№911/2223/20)).
21. При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
22. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 виснував, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
23. У зв`язку з викладеним Верховний Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
24. Застосоване у статі 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/3551/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21).
25. За результатами розгляду справи, що переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, розглянувши відповідне клопотання відповідача, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, фінансовий стан відповідача, заявлення до стягнення крім пені також 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням фактичних обставин у справі зменшив розмір пені на 50%. Суд апеляційної інстанції зауважив, що пеня є фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання, а не засіб безпідставного збагачення, пеня не є основним боргом, будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, а відповідно при зменшенні її розміру не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
26. Верховний Суд не вбачає в оскаржуваних рішеннях судів попередніх інстанцій невідповідності висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.    Справи, на які посилається скаржник, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які бралися судами до уваги та вплинули на рішення Верховного Суду, що ухвалені за наслідками перегляду рішень судів попередніх інстанцій щодо застосування статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, та які не корелюються з обставинами, встановленими судами у цій справі.
27. Верховний Суд враховує, що всі вищезазначені висновки Верховного Суду щодо застосування    наведених норм права є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
28. Суди попередніх інстанцій у цій справі реалізували свої дискреційні повноваження, передбачені    статтею 551 ЦК України    та статтею 233 ГК України, та, оцінивши наведені сторонами доводи, надані докази та обставини справи в їх сукупності, обґрунтовано виснували про можливість зменшення розміру пені на 50%.
29. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
30. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
31. Звертаючись із касаційною скаргою, позивач в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростував висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності зменшення пені та не довів неправильного застосування ними норм матеріального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.
32. За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Розподіл судових витрат
33. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 і рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.03.2025 у справі №   909/934/20 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                               Міщенко І.С.
Судді                                                                                                              Берднік І.С.
                                                                                                    Зуєв В.А.