УХВАЛА

23 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/6072/24 
    
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:
від позивача: Шкорбот К.С.,
від відповідача: Тимофєєва Т.М.,
від третьої особи-1: Кокоячук В.М.,
від третьої особи-2: не з`явився,
від третьої особи-3: не з`явився, 
від третьої особи-4: Поліщук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної казначейської служби України

на постанову Північного апеляційного господарського суду (Мальченко А.О., Скрипка І.М., Козир Т.П.)
від 16.04.2025 (повний текст складений 02.05.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Окко-Бізнес Партнер"

до Державної казначейської служби України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство "Колос-2";
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Волев-Інвест";
3. Приватне підприємство "Енерго Ліс";
4. Державна податкова служба України,

про стягнення 5 364 250,00 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Окко-Бізнес Партнер" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - Відповідач, Скаржник) про стягнення коштів у розмірі 5 364 250,00 грн, безпідставно отриманих державою у вигляді податків і зборів.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі №910/6072/24.
3.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 клопотання Позивача про залучення до участі у справі третіх осіб задоволено. Залучено до участі у справі №910/6072/24 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство "Колос-2" (далі - Третя особа-1); 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Волев-Інвест" (далі - Третя особа-2); 3. Приватне підприємство "Енерго Ліс" (далі - Третя особа-3); 4. Державну податкову службу України (далі - Третя особа-4).
4.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/6072/24 у задоволенні позову відмовлено.
5.          Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване:
- недоведеністю Позивачем належними та допустимими доказами факту перерахування до Державного бюджету України усієї спірної суми коштів, а також обставин набуття державою такого майна без достатньої правової підстави, та того, що відповідна правова підстава на час розгляду цього спору судом відпала;
- відсутністю письмового дозволу слідчого або прокурора на розкриття відомостей досудового розслідування, а саме - кримінального провадження №443/1683/23 (обвинувальний акт №62023000000000201 від 06.03.2023), в межах якого встановлювалися факти та обставини щодо перерахування спірних коштів на рахунок Відповідача від імені третіх осіб з неналежних їм рахунків,  або ж доказів винесення вироку по зазначеній кримінальній справі, що фактично унеможливлює врахування матеріалів досудового розслідування під час розгляду спору;
-  питання дотримання порядку справляння обов`язкових платежів, податків та зборів третіми особами у цій справі належить до виключної компетенції податкових органів, а тому дослідження правомірності дій цих органів виходить за межі предмету господарського спору у цій справі і підлягає розгляду виключно в порядку адміністративного судочинства;
- оскільки відповідно до положень статей 5, 64 Бюджетного кодексу України та Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.02.2016 №54 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) у розмірі 2 849 000,00 грн та податок на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) в розмірі 1 392 600,00 грн були зараховані не до Державного бюджету України, з якого Позивач просить повернути спірні кошти, а до відповідних позабюджетних фондів та місцевих бюджетів, вказані суми не можуть бути стягнуті з Відповідача;
- спірні правовідносини регулюються встановленим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, водночас  незвернення третіх осіб у справі до уповноваженого органу з вимогою про повернення коштів відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на думку суду, ставить під сумнів доводи Позивача про неправомірність утримання його коштів саме Відповідачем, а не вказаними третіми особами. 
6.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 апеляційну скаргу Позивача задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/6072/24 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Позивача задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Позивача 5 364 250,00 грн безпідставно набутих коштів та судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 64 371 та 96 556,50 грн відповідно.
7.          Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову  про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову у цій справі, виходив із встановлених Господарським судом Тернопільської області обставин у справі №921/607/21 стосовно того, що, належні Позивачеві кошти, перераховані від імені третіх осіб на рахунок Банку Казначейства України, з подальшим їх отриманням невідомими особами на підставі підроблених документів готівкою, як заробітної плати працівників третіх осіб та сплатою задля отримання готівки суми податків та інших платежів, були безпідставно сплачені за рахунок коштів Позивача,  оскільки у третіх осіб не виникли зобов`язання зі сплати з цих коштів сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку  із нездійсненням ними господарської діяльності, ненарахуванням та невиплатою працівникам заробітної плати та невключенням вказаних коштів до фонду оплати праці.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи
8.          26 травня 2025 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на зазначену постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025, у якій просив задовольнити вимоги касаційної скарги, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 у частині стягнення з Державного бюджету України на користь Позивача коштів у загальному розмірі 2 849 000,00 грн (ЄСВ) та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині;
- розглянути справу із повідомленням Скаржника та за участю особи, яка здійснює його самопредставництво.
9.          Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції, Скаржник посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин частини другу, третю статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно з якими кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України та бюджетів інших рівнів.
10.          У тексті касаційної скарги Скаржник також просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21, з огляду на те, що ця справа, на його думку, містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
11.          У постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21 викладений висновок про застосування статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), від якого Скаржник просить відступити.
12.          За твердженнями Скаржника суд апеляційної інстанції у цій справі помилково не застосував до спірних правовідносин частини другу та третю статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", оскільки ані рішення у справі №910/6072/24, ані постанова Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21, ані рішення, що ухвалюватимуться у майбутньому на підставі вказаного висновку, не можуть бути виконані в силу приписів статті 95 Конституції України та підпункту 8 пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України. Ця виключна правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути. 
13.          На думку Скаржника, постанова Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21, є неефективною внаслідок помилковості висновків суду, адже застосування судами нижчих інстанцій сформульованих у ній правових висновків не призведе до відновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звертатимуться до суду.
14.          У зв`язку з наведеним, Скаржник ставить питання щодо можливості застосування частини першої статті 1212 ЦК України у частині покладення на державу обов`язку зі сплати коштів за рахунок Державного бюджету України, якщо такі кошти не надходили та в силу приписів законодавства не мали надходити на рахунки Державного бюджету України (зважаючи, що спірна сума коштів у розумінні Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) фактично є майновою шкодою, заподіяною протиправними діями фізичних осіб, щодо яких триває кримінальне провадження).
15.          За твердженнями Скаржника, держава не є особою, яка згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України набула 2 849 000,00 грн єдиного соціального внеску за рахунок Позивача без достатньої правової підстави. Питання щодо стягнення цих коштів має вирішуватися у порядку, визначеному нормами КПК України.
16.          30 липня 2025 року Третя особа-4 із використанням підсистеми "Електронний суд" направила до Верховного Суду пояснення, у яких підтримала доводи та аргументи Скаржника, посилаючись на їх обґрунтованість.
17.          Третя особа-4 зазначає про неможливість застосування до спірних правовідносин статті 43 Податкового кодексу (далі - ПК України), зважаючи на правовий статус грошових коштів, що зараховані Позивачем на рахунок третіх осіб. На думку Третьої особи-4, Позивач обрав неправильний спосіб захисту згідно існуючої судової практики Верховного Суду, зокрема, у справі №820/4064/17, у якій Верховний Суд зазначив спірним питанням наявності суб`єктивної сторони (вини) у діях особи. Водночас Позивач не зазначає обставин та в чому полягає суть протиправних дій Відповідача, більше того, звільняє Позивача від відповідальності з урахуванням бездіяльності третіх осіб та покладає відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету. Таким чином виконання ухваленого у справі судового рішення, на думку Третьої особи-4, може призвести до значних втрат Державного бюджету України. Встановлення таких обставин має бути передумовою для застосування судом відповідного способу захисту, зокрема, шляхом звернення Позивача з позовом до Третьої особи-1, Третьої особи-2 та Третьої особи-3 про стягнення збитків, а у разі їх відмови - вирішувати питання про звернення до суду в порядку господарського судочинства про стягнення таких коштів.
18.          11 серпня 2025 року, у межах встановленого Верховним Судом строку, Позивач із використанням підсистеми "Електронний суд" подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити:
- у задоволенні клопотання Скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21;
-  відмовити у задоволенні касаційної скарги Скаржника про скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 у справі №910/6072/24 в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Позивача коштів у загальному розмірі 2 849 000,00 грн (ЄСВ);
- постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 у справі №910/6072/24 залишити без змін.
19.          Доводи відзиву переважно дублюють мотиви, якими керувався суд першої інстанції у цій справі.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
20.          Між Позивачем та Третьою особою-1 велися переговори щодо укладення:
- договору поставки сільськогосподарської продукції від 07.09.2021 №ОБП/07092021-01, за умовами якого Третя особа-1 повинна була  поставити в строк до 10.09.2021 пшеницю 2-го класу врожаю 2021 року в кількості 2 500,00 тон, вартістю 22 000 000,00 грн, яку Позивач мав оплатити у розмірі 86% від вказаної вартості - шляхом передплати протягом 3-х банківських днів з дати надання копій документів: видаткової накладної, складської квитанції та рахунку-фактури; у розмірі 14% від вказаної вартості - після реєстрації Третьою особою-1  відповідної/відповідних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН); 
- договору складського зберігання зерна від 07.09.2021 №3, за умовами якого відповідно до якого поклажодавець мав передати зернові, зернобобові та олійні культури за заліковою вагою згідно складських квитанцій на зерновий склад, який, у свою чергу, мав прийняти таке зерно на зберігання та видати складські документи не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання.
21.          07 вересня 2021 року Третя особа-1 зареєструвала у Реєстрі складських документів складську квитанцію на зерно від 07.09.2021 №26 (бланк серії ББ №628002), відповідно до якої зерновий склад прийняв на зберігання від Позивача на підставі договору складського зберігання зерна від 07.09.2021 №3 зерно пшениці м`якої (2-го класу), рік збирання урожаю 2021 року, фізичною вагою 2 500 000 кг.
22.          У зв`язку з цим Позивач перерахував 16 340 008,17 грн з власного рахунку, відкритого а Акціонерному товаристві "Райффайзен Банк Аваль" у місті Києві № НОМЕР_1 , на банківський рахунок Третьої особи-1, відкритий в Акціонерному товаристві "Банк інвестицій та заощаджень" №UA113802810000026009000000556, за платіжними дорученнями: від 08.09.2021 №0002343286 на суму 8 000 000,00 грн, та від 09.09.2021 №0002343886 на суму 8 340 000,17 грн, з призначенням платежу: "згідно Договору №ОБП-07092021-01 від 07.09.2021р.".
23.          13 вересня 2021 року Третя особа-1 листом №156 повідомила Позивача про те, що мала намір укласти договір поставки на продаж пшениці 2-го класу, проте оскільки Позивачем не надано оригіналів необхідних документів, відповідна господарська операція є такою, що не відбулася. Відповідно до інформації з Реєстру складських документів складська квитанція від 07.09.2021 №26 (бланк серії ББ номер 628002) погашена Третьою особою-1 13.09.2021, причина погашення: "у зв`язку з виявленням помилок або псування при друці".
24.          15 вересня 2021 року Позивач надіслав на адресу Третьої особи-1 вимогу від 14.09.2021 вих. №14/09/2021-1 про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 16 340 008,17 грн. Вказана вимога була залишена Третьою особою-1 без відповіді та без задоволення.
25.          Так Господарським судом Тернопільської області у справі №921/607/21 встановлено, що за висновком експерта від 18.10.2021 №СЕ-19/120-21/10425-ДД судової технічної експертизи та висновком експерта від 18.10.2021 №СЕ-19/120-21/10427-ДД судової почеркознавчої експертизи, проведених у межах кримінального провадження, на документах, поданих для відкриття рахунку № НОМЕР_2  у Криворізькому відділенні АТ "Банк інвестицій та заощаджень"№UA113802810000026009000000556  , відтиски печаток нанесені не печаткою Третьої особи-1, а підписи виконані сторонньою особою. Відтак, суд у вказаній справі дійшов висновку про те, що Третя особа-1  не відкривала вказаний рахунок у Криворізькому відділенні Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", а здійснення по ньому операцій, у тому числі щодо подальшого зняття готівки та перерахування коштів з даного рахунку на рахунки інших осіб, не контролювала.
26.          Під час розгляду вказаної справи судом також було встановлено, що грошові кошти належні Позивачу у загальній сумі 16 340 008,17 грн після надходження на банківський рахунок № НОМЕР_2 в Акціонерному товаристві "Банк інвестицій та заощаджень" були перераховані:
- 09 вересня 2021 о 09:38 год. в сумі 3 950 000,00 грн на розрахунковий рахунок р/р № НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві "Піреус Банк МК", що належав Третій особі-2, в якості оплати за запчастини до обладнання елеватора згідно із рахунком № 1487 від 08.09.2021;
- 09 вересня 2021 року об 11:31 год. в сумі 4 000 000,00 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 в Акціонерному товаристві "Таскомбанк", належний Третій особі-3, в якості оплати за деревину згідно із рахунком №000578 від 08.09.2021;
- 10 вересня 2021 року о 09:21 год. в сумі 24 750,00 грн на рахунок Банку Казначейства України в якості сплати військового збору із заробітної плати за першу половину вересня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року о 09:25 год. в сумі 51 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України в якості сплати військового збору із заробітної плати за другу половину серпня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року о 09:25 год. в сумі 287 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України в якості сплати податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати за першу половину вересня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року  о 09:25 год. в сумі 363 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України в якості сплати ЄСВ із заробітної плати за першу половину вересня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року о 09:25 год. в сумі 612 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України в якості сплати податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати за другу половину серпня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року о 09:25 год. в сумі 748 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України в якості сплати ЄСВ із заробітної плати за другу половину серпня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року о 09:36 год. в сумі 2 000 000,00 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 в Акціонерному товаристві "Таскомбанк", належному Третій особі-3, в якості оплати за конвеєри ВАТСО для транспортування зерна згідно із рахунком від 08.09.2021 №000581;
- 10 вересня 2021 року о 12:12 год. зняття готівки в сумі 4 176 000,00 грн згідно чеку серії МА №6347851 у касі Криворізького відділення, нібито як видача зарплати за другу половину серпня 2021 року та за першу половину вересня 2021 року.
27.          Наведене також підтверджується банківською випискою, наданою Акціонерним товариством "Банк інвестицій і заощаджень" на підставі ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21.09.2021 у кримінальному провадженні №12021211080000175 від 17.09.2021 у справі №606/2033/21 (провадження №1-кс/606/511/21) (новий номер КП №62023000000000201 від 06.03.2023 (виділеного з КП №12019240110000101 від 29.03.2019).
28.          Отже, Господарським судом Тернопільської області у справі №921/607/21 органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №62023000000000201 від 06.03.2023 встановлено перерахування до бюджету коштів, що належали Позивачеві у загальній сумі 2 085 750,00 грн від імені Третьої особи-1 в якості податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) у сумі 899 000,00 грн, військового збору у сумі 75 750,00 грн та єдиного внеску (ЄДСВ) у сумі 1 111 000,00 грн.
29.          Як встановили суди попередніх інстанцій відповідно до наявної у матеріалах справи копії банківської виписки по рахунку № НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві "Піреус Банк МКБ", відкритому на ім`я Третьої особи-2 було здійснено наступні банківські операції:
- 10 вересня 2021 року о 09:56 год. переказ грошових коштів в сумі 46 500,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати військового збору із заробітної плати за другу половину серпня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року о 09:56 год. переказ грошових коштів в сумі 558 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати за другу половину серпня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року о 09:56 год. переказ грошових коштів в сумі 682 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати єдиного соціального внеску із заробітної плати за другу половину серпня 2021 року.
30.          Отже, відповідно до вказаної банківської виписки 10.09.2021 здійснено перерахування на рахунки Банку Казначейства України від імені Третьої особи-2 коштів у загальній сумі 1 286 500,00 грн, з яких в якості податку на доходи фізичних осіб у сумі 558 000,00 грн, військового збору у сумі 46 500,00 грн та єдиного внеску у сумі 682 000,00 грн, за рахунок коштів, належних Позивачу.
31.          Судами встановлено, що матеріалами кримінального провадження №62023000000000201 від 06.03.2023 (виділеного з КП №12019240110000101 від 29.03.2019) також підтверджується, що 13.10.2021 директор Третьої особи-2   ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського районного управління поліції Головного управління НП у Дніпропетровській області із заявою за фактом вчинення невідомими особами дій щодо проведення протягом 2021 року операцій з легалізації (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, з поточного рахунку № НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві "Піреус Банк МКБ" в якій, зокрема повідомив про те, що Третьою особою-2 протягом 2021 року не вчинялися дії щодо відкриття в Акціонерному товаристві "Піреус Банк МКБ" поточного розрахункового рахунку, а також взагалі не здійснювалися будь-які фінансові операції з перерахування грошових коштів як на адресу працівників, так і іншим суб`єктам господарювання.
32.          Згідно з поясненнями, наданими під час допиту свідка - ОСОБА_1 -директора Третьої особи-2, вбачається, що вказана Третя особа-2 не мала взаємовідносин з Акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ", директором Третьої особи-2 не вчинялися дії щодо відкриття в Акціонерному товаристві "Піреус Банк МКБ" № НОМЕР_3 на ім`я Третьої особи-2 та не здійснювалися будь-які фінансові операції з перерахування грошових коштів по цьому рахунку. Згідно з поясненнями, наданими органу досудового розслідування, Третя особа-2 з моменту державної реєстрації як суб`єкт господарювання не проводила жодних господарських операцій з Третьою особою-1, не виплачувала та не могла виплачувати за рахунок належних Позивачу коштів заробітну плату, з якої безпідставно обвинуваченими особами перераховувалися кошти до бюджету в якості сплати податків та обов`язкових платежів.
33.          Як було встановлено судами, всього на рахунки Банку Казначейства України від імені Третьої особи-2 у якості сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на заробітну плату було перераховано кошти у загальній сумі 1 286 500,00 грн.
34.          Згідно банківської виписки по рахунку № НОМЕР_4 відкритому на ім`я Третьої особи-3 в Акціонерному товаристві "Таскомбанк", було здійснено наступні банківські операції:
- 09 вересня 2021 року здійснено переказ грошових коштів в сумі 48 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати військового збору із заробітної плати за другу половину серпня та першу половину вересня 2021 року;
- 09 вересня 2021 року - переказ грошових коштів в сумі 576 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати за другу половину серпня та першу половину вересня 2021 року;
- 09 вересня 2021 року - переказ грошових коштів в сумі 704 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати єдиного соціального внеску із заробітної плати за другу половину серпня та першу половину вересня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року - переказ грошових коштів в сумі 24 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати військового збору із заробітної плати за другу половину вересня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року - переказ грошових коштів в сумі 288 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати за другу половину вересня 2021 року;
- 10 вересня 2021 року - переказ грошових коштів в сумі 352 000,00 грн на рахунок Банку Казначейства України нібито в якості сплати єдиного соціального внеску із заробітної плати за другу половину вересня 2021 року.
35.          Отже, з банківського рахунку №UA253395002600201023697000001 від імені Третьої особи-3 було перераховано на рахунки Банку Казначейства України кошти у загальній сумі 1 992 000,00 грн, а саме: в якості податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 864 000,00 грн, військового збору у сумі 72 000,00 грн та єдиного внеску у сумі 1 056 000,00 грн, за рахунок коштів належних Позивачу.
Підстави для передачі справи для розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду
36.          Суд апеляційної інстанції у справі, що розглядається, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Позивача, посилався на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21.
37.          У постанові від 11.05.2023 у справі №910/17361/21 Верховний Суд посилаючись на положення Порядку повернення коштів, помилково або надміру врахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом  Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, згідно з яким для повернення заявленої суми коштів має звернутися саме платник податків, зборів та інших доходів, а не позивач, дійшов висновку про те, що за встановлених обставин кожної конкретної справи, зокрема, перерахування поза волею позивача, належних йому грошових коштів на рахунок третіх осіб (за відсутності господарських відносин між ними, волевиявлення третіх осіб та невчинення ними жодних дій на відкриття рахунків) з подальшими їх отриманням невідомими особами на підставі підроблених документів готівкою як заробітної плати працівників третіх осіб та сплатою задля отримання готівкових коштів суми податків та інших платежів за відсутності нарахування третіми особами та виплати заробітної плати за рахунок цих коштів, включення зазначених коштів до фонду оплати праці, жодним чином не спростовують безпідставного отримання державою спірної суми платежів за рахунок коштів позивача (пункт 80 вказаної постанови).
38.          Скаржник, посилаючись на помилковість вказаного висновку Суду у справі №910/17361/21, вказує на неможливість його виконання. З огляду на викладене, Скаржник просить відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21, яка, на його думку, має суттєві вади (істотні недоліки правозастосування), які мають наслідком неефективність такого рішення, його незбалансованість і помилковість.
39.          Такі вади рішення мають практичний (реальний характер), оскільки вони насамперед призводять до ухвалення судових рішень, виконання яких неможливе відповідно до закону.
40.          Згідно зі статтею 95 Конституції України та пунктом восьмим частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) виключно Законом України  про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.
41.          Відповідно до вимог частини першої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. 
42.          Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України.
43.          Верховна Рада України на законодавчому рівні передбачила, що не будь-яке рішення про стягнення (списання) коштів державного бюджету може бути виконано Казначейством.
44.          У підпункті 8 пункті 9 розділу VI БК України передбачено, що рішення суду, що передбачають списання коштів за видатками, бюджетні призначення щодо яких не визначені законом про Державний бюджет України, підлягають оскарженню органами державної влади (органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування) в апеляційному, касаційному порядку.
45.          Списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів здійснюється з часу встановлення щодо таких видатків бюджетних призначень у законі про Державний бюджет України або у змінах до них.
46.          За інформацією Скаржника, Позивач (стягувач) у справі №910/17361/21 пред`явив на виконання до Казначейства виконавчий документ на суму 5 273 500 грн. За результатами вжиття відповідних заходів, територіальними органами Казначейства на підставі наказу суду у справі №910/17361/21 здійснено безспірне списання 2 252 000,00 грн податку на доходи фізичних осіб та 193 500,00 грн військового збору. Натомість безспірне списання 2 828 000,00 грн єдиного соціального внеску не здійснено, оскільки рахунки для зарахування єдиного соціального внеску належать до небюджетних рахунків, які є рахунками із спеціальним режимом використання. Внаслідок цього в органів Казначейства відсутні правові підстави та законні можливості для здійснення безспірного списання єдиного соціального внеску з Державного бюджету України. У зв`язку з цим на підставі абзацу другого підпункту 1 пункту 9 Порядку №845, Казначейство повернуло оригінал наказу суду у справі №910/17361/21 як такий, що не підлягає виконанню органом Казначейства в частині стягнення 2 828 000,00 грн єдиного соціального внеску.
47.          Отже, на думку Скаржника, ані рішення у справі, що розглядається, №910/6072/24, ані постанова Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21, не можуть бути виконані в силу приписів статті 95 Конституції України та підпункту 8 пункту 9 розділу VI БК України.
48.          Казначейство не матиме можливості виконати такі судові рішення в силу прямої заборони, встановленої законом (БК України), оскільки це суперечить принципу цільового використання бюджетних коштів, тобто являтиме собою бюджетне та кримінальне правопорушення.
49.          З огляду на це Верховний Суд звертає увагу на таке. 
50.          Положеннями Порядку повернення коштів, помилково або надміру врахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, передбачена можливість та регламентований порядок дій у випадку, коли до бюджету кошти були перераховані в результаті помилки або в надмірному розмірі. З огляду на встановлені у справі обставини відсутні підстави вважати, що випадок сплати від імені третіх осіб податків за відсутності фактичних підстав їх  сплати, не підпадають під дію вказаного Порядку. Згідно з положеннями Порядку для повернення заявленої суми коштів має звернутися платник податків, зборів та інших доходів, від імені якого суми податків були сплачені безпідставно. Якщо в свою чергу кошти, за рахунок яких були перераховані податки та збори до бюджету, не належали третім особам, а належали Скаржнику, вони належать поверненню третіми особами Скаржнику після повернення їх їм з бюджету. Таким чином права Скаржника можуть бути захищені шляхом застосування правової процедури, передбаченої Порядком, за участю третіх осіб. 
51.          Водночас при розгляді вимоги про пряме стягнення спірних сум податків з бюджету на рахунок Скаржника виникає обґрунтований сумнів в отриманні державою спірної суми платежів саме за рахунок коштів Скаржника.    
52.           Колегія суддів зазначає, що в ході ведення господарської діяльності оборот коштів проходить в безперервному режимі, кошти проходять через низку банківських операцій зі здійснення переказів з різним цільовим призначенням на рахунки різних суб`єктів, у зв`язку з чим твердження про належність спірних коштів саме Скаржнику та про необхідність повернення їх з бюджету саме Скаржнику повинно мати серйозні правові та фактичні підстави. 
53.          У справі, що розглядається, Позивач добровільно з власної волі переказав кошти на рахунок Третьої особи-1 в рахунок оплати товару за договором. Згодом виявилося, що підстава для такої оплати відпала у зв`язку повідомленням Третьої особи-1 про те, що відповідна господарська операція є такою, що не відбулася. Тому неможливо стверджувати, що на цьому етапі кошти було перераховано поза волею Позивача. І лише в подальшому, за наслідками відслідковування руху коштів на рахунках Третьої особи-1, Третьої особи-2, Третьої особи-3, виявлено, що частина з цих коштів, була перерахована на рахунки Банку Казначейства України від імені Третьої особи-1, Третьої особи-2, Третьої особи-3 у якості сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску із заробітної плати у той час, як були відсутні підстави для сплати таких податків і зборів. 
54.          За вказаних обставин вбачається, що незастосування до спірних правовідносин  Порядку повернення коштів, помилково або надміру врахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, з одночасним твердженням про безпідставність отримання державою спірної суми платежів за рахунок коштів позивача у справі, що розглядається, призведе до відсутності можливості у Казначейства здійснити відповідне повернення саме Позивачу, і як, наслідок, поновлення порушених прав Позивача.   
55.          За твердженням Скаржника, постанова Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21 є неефективною, оскільки застосування судами сформульованих у ній правових висновків не призведе до відновлення порушених прав Позивача, за захистом яких він звертається до суду.
56.          Вказане повністю нівелює дієвість висновку Верховного Суду у справі №910/17361/21, обґрунтуванням якого було те, що відмова у задоволенні вимог позову у подальшому фактично унеможливлює (достатньо ускладнює) відновлення порушеного права позивача, тоді як завданням господарського судочинства за частиною першою статті 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
57.           За наведеного вбачається, що правовідносини у справі №910/17361/21 та справі, яка переглядається, є тотожними, але застосування висновків Верховного Суду у справі №910/17361/21, викладених в пункті 80 постанови від 11.05.2023, у справі, що переглядається, буде неефективним для поновлення порушених прав Позивача. 
58.          У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення правової визначеності та подолання сумнівів щодо тлумачення положень чинного законодавства у контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17361/21, яка ухвалена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, щодо питання застосування до спірних правовідносин Порядку повернення коштів, помилково або надміру врахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.
59.          За приписами частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" основною функцією Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою є забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначених процесуальним законом.
60.          Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
61.          Положеннями частин першої, третьої і четвертої статті 303 ГПК України передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій-четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.
62.          Наведена норма процесуального права зобов`язує колегію суддів у разі необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати, передати справу на розгляд палати, до якої входить колегія суддів. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права.
63.          З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
64.          Так, відступленням від висновку треба розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).
65.          Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
66.          З огляду на зазначене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи №910/6072/24 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з підстав, викладених у цій ухвалі.
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. В задоволенні клопотання Державної казначейської служби України  про передачу справи №910/6072/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
2. Справу №910/6072/24 за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                                                                                                                                             Г. Вронська

Судді                                                                                                                                                                                                                  О. Баранець 

                                                                                                                                                                                                                                                          В. Студенець