ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/2172/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України"

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду (Принцевська Н.М., Богацька Н.С., Діброва Г.І.)
від 06.08.2025 

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України"
до Акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ"

про стягнення 979 933 067,95 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Хід розгляду справи
1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ" (далі - Відповідач) про стягнення 979 933 067,95грн.
2.          В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на неналежне виконання Відповідачем умов укладеного між сторонами типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії".
3.          Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.05.2025 у справі №916/2172/24 у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на Позивача.
4.          Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, до якої додав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
5.          У клопотанні про поновлення строку Позивач послався на те, що 09.06.2025 ним було подано апеляційну скаргу через Електронний суд, проте через місяць очікування ухвали суду апеляційної інстанції щодо відкриття провадження, Позивачем було перевірено статус заяви та з`ясовано, що апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції доставлено не було.
6.          Ухвалою апеляційного суду від 22.07.2025 апеляційну скаргу Позивача залишено без руху. Повідомлено Позивачу про необхідність подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та наданням суду доказів, які підтверджують неможливість звернення до суду з апеляційною скаргою у встановлений законодавством строк протягом 10 днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
7.          01 серпня 2025 року на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від Позивача до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 19.05.2025 у справі №916/2172/24. 
8.          Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, Позивач посилався на технічні збої в роботі Електронного суду, воєнний стан та повітряні тривоги. Вважає, що ним був пропущений процесуальний строк на оскарження рішення суду першої інстанції з поважних причин. 
Стислий зміст оскаржуваного судового рішення
9.          Ухвалою апеляційного суду від 06.08.2025 Позивачу було відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі №916/2172/24. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені Позивачем підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не є поважними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та правова позиція іншого учасника справи
10.          26 серпня 2025 року Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №916/2172/24, в якій просить:
- ухвалу апеляційного суду - скасувати;
- справу направити до Південно-західного апеляційного господарського суду для продовження її розгляду;
- судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги покласти на Відповідача.
11.          У тексті касаційної скарги Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статей 260 та 261 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного та несправедливого судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги.
12.          Крім того, Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував положення Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022, серед яких зазначено, що суди мають:
- по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів);
- розглядати справи, які не є невідкладними, за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження;
- виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.
13.          29.09.2025 Відповідач із використанням підсистеми "Електронний суд" подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 року у справі №916/2172/24 - залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
14.          Верховний Суд перевірив доводи та вимоги касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та дійшов таких висновків.
15.          Предметом касаційного перегляду є ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі у зв`язку з тим, що наведені Скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. 
16.          Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
17.          Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання зокрема принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
18.          Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судових рішень ставиться в залежність від положень процесуального закону - ГПК України, який регламентує порядок здійснення господарського судочинства.
19.          Згідно з частиною першою статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
20.          Відповідно до частини першої статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
21.          За змістом частини третьої статті 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин. 
22.          Частиною третьою статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
23.           Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу (частина четверта статті 260 ГПК України).
24.          Верховним Судом сформовано підхід, відповідно до якого поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк (див. постанову Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 9/430-05-11867).
25.          Суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.
26.          Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.
27.          Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
28.          Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).
29.          У справі, що розглядається, за твердженням Скаржника ним було подано апеляційну скаргу через Електронний суд 09.06.2025, проте через місяць очікування ухвали суду апеляційної інстанції щодо відкриття провадження, Скаржником було перевірено статус заяви та з`ясовано, що апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції доставлено не було.
30.          В якості доказів Скаржник надав відповідь на інформаційний запит представника Скаржника від ДП Інформаційні судові системи від 25.07.2025 №3883/6/11-30-25, у якій зазначено, що 09.06.2025 в підсистемі Електронний суд було зафіксовано короткочасні технічні збої, що тривали з 09:45 до 16:15.
31.          Судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено, що у відповіді ДП «Інформаційні судові системи» №3884/6/11-30-25 від 25.07.2025 наведено таблицю 1 щодо зміни статусу документа «Апеляційна скарга на рішення у справі №916/2172/24», у якій зазначено наступне:
Таблиця 1
№ з/п /Дата та час зміни статусу/ Назва статусу
1 09.06.2025 10:50 Підписання
2 09.06.2025 10:50 Підписання
3 09.06.2025 10:50 Надіслано сторонам
4 09.06.2025 10:55 Створення
5 09.06.2025 10:57 Підписання
6 09.06.2025 10:57 Підписання
7 09.06.2025 10:59 Очікує на відправлення в АСДС
8 09.06.2025 11:01 Надіслано сторонам
9 09.07.2025 13:27 Підписання
32.          Із зазначеного вище випливає, що збої у підсистемі Електронний суд тривали 09.06.2025 з 09:45 до 16:15, у зв`язку з чим відбулась зміна статусу з «Очікує на відправлення в АСДС» на «Надіслано сторонам».
33.          Суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, вказав, що рішення Господарського суду Одеської області від 19.05.2025 отримано Скаржником 22.05.2025, відтак кінцевий строк для звернення з апеляційною скаргою у даному випадку є 11.06.2025. Апелянт, як особа зацікавлена у своєчасному розгляді апеляційної скарги, протягом місяця з дня спроби подання апеляційної скарги 09.06.2025 не вживав жодних заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.
34.          За висновками суду апеляційної інстанції Скаржник мав об`єктивну можливість з дня надсилання апеляційної скарги відстежити її статус, перевіривши в електронному кабінеті.
35.          Оскільки Скаржником протягом місяця жодних дій щодо відстеження стану відомої йому справи не приймалось, суд апеляційної інстанції вважав наведені ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення необґрунтованими, такими, що пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, а не об`єктивними обставинами, та такими, що не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання апеляційної скарги у встановлений законом строк, у зв`язку з чим визнав їх неповажними.
36.          Верховний Суд не погоджується з судом апеляційної інстанції з огляду на таке.
37.          За змістом статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
38.          Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та забезпечення права на апеляційний перегляд справи. 
39.          За приписами статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
40.          Статтею 11 ГПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
41.          Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
42.          Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
43.          ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення з позовом щодо своїх прав або обов`язків цивільного характеру до судів або трибуналів. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була порушена. Стаття 6 Конвенції не зобов`язує договірні сторони створювати суди апеляційної чи касаційної інстанцій. Проте там, де існують такі суди, мають дотримуватися гарантії статті 6 Конвенції, наприклад, держава має гарантувати громадянам ефективне право на доступ до судів для вирішення спору щодо їхніх прав та обов`язків цивільного характеру. Крім того, до компетенції Суду не належить розгляд стверджуваних помилок щодо питань факту або права, яких припустилися національні суди, якщо тільки такі помилки не порушили права та свободи, що охороняються Конвенцією. З іншого боку, ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи (див. рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Гаврилов проти України», заява № 11691/06, пункти 23-25).
44.          Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. 
45.          У справі «Зубак проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.
46.          У своїй практиці ЄСПЛ сформулював правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи "Bellet проти Франції", "Ilhan проти Туреччини", "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" та інші).
47.          Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.
48.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №1227/8971/2012 зазначила, що з аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).
49.          Верховний Суд, враховуючи обставини справи, що переглядається, вважає, що, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з підстав пропущення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції застосував надмірний формалістичний підхід, позбавляючи Скаржника засобу судового захисту, наданого національним законодавством, що несумісне з положеннями статті 6 Конвенції та практикою ЄСПЛ.
50.          Визнаючи неповажними причини пропуску Скаржником строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у межах наведених ним обставин як в апеляційній скарзі, так і в заяві про усунення недоліків, наданій на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд не врахував, що несвоєчасне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі зумовлене об`єктивними обставинами, незалежними від волевиявлення учасника справи. 
51.          За обставинами справи, встановленими судом апеляційної інстанції, Скаржник вчинив процесуальну дію - направив апеляційну скаргу - у межах встановлених процесуальним законом строків, а недоставка поданої Скаржником апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції зумовлена дійсними істотними перешкодами - збоєм у роботі Електронного суду, що підтверджується наданими Скаржником доказами.
52.          Не врахування викладених об`єктивних обставин під час ухвалення судового рішення, яким по суті припинено доступ Скаржника до правосуддя, автоматичне застосування положень про строки без врахування обставин конкретної справи  фактично прирівнюється до скорочення доступу особи до правосуддя у такий спосіб та такою мірою, що сама суть цього права виявляється порушена. Вказане суперечить наведеній вище практиці ЄСПЛ. 
53.          Враховуючи викладене, оскільки подання апеляційної скарги із пропуском визначеного процесуальним законом строку у справі, що розглядається, передусім зумовлене фактором об`єктивного характеру, Верховний Суд доходить висновку про вмотивованість касаційної скарги в частині дотримання Скаржником строку для вчинення процесуальної дії - подання апеляційної скарги, та наявності об`єктивних перешкод для своєчасного надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим  рішення суду апеляційної інстанції є таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права. 
54.          Водночас посилання Скаржника на обставини надмірного завантаження судів, у зв`язку з чим Скаржник вважав прийнятною відсутність ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження після спливу п`яти днів з дня подання апеляційної скарги, Верховний Суд оцінює критично. 
55.          Скаржником не наведено доводів та не надано доказів, які б свідчили про системність та неминучий характер вказаної обставини, не доведено її реального впливу на можливість виконання Скаржником своїх процесуальних обов`язків.    
56.          Щодо посилання Скаржника на воєнний стан як на підставу для визнання поважними причин пропуску процесуального строку Верховний Суд зазначає наступне. 
57.          Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі N 990/115/22).
58.          Суд звертає увагу на те, що сторони перебувають у рівних умовах з точки зору воєнної обстановки. Військова агресія, воєнний стан як обставини непереборної сили можуть бути поважною причиною пропуску процесуального строку та підставою для його поновлення лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ними обставинами сторона не може виконати ті чи інші процесуальні дії.
59.          Будь-яких конкретних обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та об`єктивно унеможливили виконання Скаржником процесуальної дії щодо апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, Скаржник не наводить.
60.          Посилання Скаржника на інформацію з сайту Статистика повітряних тривог в Україні, відповідно до якої на Київщині з 1 травня 2025 пролунало 122 тривоги, середня тривалість яких 02 год. 26 хв., Суд відхиляє як таке, що жодним чином не свідчить про постійну (безперервну) наявність таких обставин протягом визначеного процесуальним законом строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
61.          Однак вказане не відміняє висновку Верховного Суду про задоволення касаційної скарги з інших наведених скаржником підстав з викладених вище міркувань. 
62.          Підсумовуючи, Верховний Суд доходить висновку про скасування ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №916/2172/24 та направлення справи №916/2172/24  до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження з урахуванням викладеного у цій постанові.
63.          Текст цієї постанови складений у межах розумного строку з урахуванням дати надходження матеріалів справи до Верховного Суду та перебуванням головуючої судді у відпустці.
64.          Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
65.          Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: правову та фактичну складність справи; поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінку органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (рішення в справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, заява №17185/02, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, заява №36655/02, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, заява №19567/02, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004, заява №62771/00).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
66.          Згідно з положенням частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
67.          Відповідно до частини шостої статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
68.          Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Розподіл судових витрат  
69.          Враховуючи, що справа направляється до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України" задовольнити частково.
2.          Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №916/2172/24 скасувати.
3. Справу №916/2172/24 направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі №916/2172/24.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                          Г. Вронська

Судді                                                                                                    Н. Губенко

                                                                                                    І. Кондратова