УХВАЛА

16 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/25846/14 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:
від позивача: Баранов Д.М., Пулькін Ю.П., 
від відповідача: Івтушок С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ"

на рішення Господарського суду міста Києва (Привалов А.І.)
від 31.10.2024,

додаткове рішення Господарського суду міста Києва (Привалов А.І.)
від 28.11.2024

та постанови Північного апеляційного господарського суду (Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В., Руденко М.А.)
від 31.03.2025 (повний текст складений 16.04.2025),

та касаційну скаргу Науково-виробничого підприємства "Академія" товариства інвалідів Київського району м. Харкова

на рішення Господарського суду міста Києва (Привалов А.І.)
від 31.10.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду 
(Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В., Руденко М.А.)
від 31.03.2025 (повний текст складений 16.04.2025)

у справі за позовом Науково-виробничого підприємства "Академія" товариства інвалідів Київського району м. Харкова
до Акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:
1.          Науково-виробниче підприємство "Академія" товариства інвалідів Київського району м. Харкова (далі - Позивач, Скаржник-2) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" (далі - Відповідач, Скаржник-1) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 399 936,94 грн та процентів за користування ними у сумі 222 977,75 грн.
2.          В обґрунтування позовних вимог Позивач вказував про визнання у постанові Вищого господарського суду України від 31.07.2014 у справі №5023/6400/11-33/226 неукладеними кредитного договору від 10.06.2008 №К/08-15, договору іпотеки від 10.06.2008 №1/08-23, договору іпотеки від 10.06.2008 №1/08-24, договору застави від 10.06.2008 №З/08-25, договору щодо розгляду документів для отримання кредиту від 15.03.2008, договору на відкриття банківського рахунку від 10.04.2008 №222/08 та договору про порядок погашення боргу під відкладальною умовою від 10.06.2008 №З/08-25/1, у зв`язку з чим Відповідачем було безпідставно набуто грошові кошти.
3.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 провадження у справі №910/25846/14 зупинено до завершення судового розгляду кримінального провадження №11кп/790/60/15 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу (далі -КК) України. Зобов`язано сторони негайно повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.
4.          27 березня 2024 року Господарський суд міста Києва постановив ухвалу, якою поновив провадження у справі №910/25846/14 та постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.
5.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/25846/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 399 936,94 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
6.          Суд першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийшов до висновку, що отримане Відповідачем майно - грошові кошти у загальному розмірі 399 936,94 грн відповідно до положень статей 1212 та 1214 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України є безпідставно набутим майном, що підлягає поверненню Позивачу.
7.          Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами в сумі 222 977,75 грн, суд першої інстанції виходив з того, у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України, а не статтею 1048 ЦК України, яку за аналогією закону до спірних правовідносин  просив застосувати Позивач.
8.          Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 (дата судового рішення з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09.12.2024) заяву Позивача щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 890,73 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
9.          Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням, Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами, вказавши, що погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неправомірності застосування для визначення розміру процентів положень статті 1048 ЦК України та необґрунтованого невизначення судом першої інстанції  розміру відсотків на підставі статті 625 ЦК України.  
10.          Відповідач, не погодившись з ухваленим у справі рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, також подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, у якій, посилаючись на те, що постановою Вищого господарського суду України від 31.07.2014 року у справі №5023/6400/11-33/226 не встановлювався факт неукладення вищевказаних правочинів, а їм лише була надана правова оцінка, з урахуванням чинного на момент розгляду справи вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.10.2013 року, який станом на момент ухвалення оскаржуваного наразі судового рішення, було скасовано. З огляду на викладене, Відповідач в апеляційній скарзі вказував про безпідставність незастосування судом першої інстанції строку позовної давності до спірних правовідносин.
11.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025:
- апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/25846/14 залишено без задоволення. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладено на Відповідача;
- апеляційну скаргу Позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/25846/14 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами скасовано та ухвалено нове - про часткове задоволення вказаної вимоги:
1) викладено пункт 2 резолютивної частини рішення в редакції, згідно з якою стягнуто із Відповідача на користь Позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 399 936,94 грн та 2 432,49 грн процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами;
2) викладено пункт 3 резолютивної частини рішення в редакції, згідно з якою стягнуто із Відповідача в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 8 048,05 грн.
У решті рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/25846/14 залишено без змін.
Стягнуто з Відповідача на користь Позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 58,33 грн.
12.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 апеляційну скаргу Відповідача на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 залишено без задоволення.
13.          Разом із тим, оскільки основне рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 було скасоване в частині відмови у стягненні процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами з ухваленням нового - про часткове задоволення вказаної вимоги, суд апеляційної інстанції здійснив перерахунок розміру витрат правничої допомоги.
14.          Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/25846/14 змінено в частині присудженої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу. Викладено пункт 2 резолютивної частини додаткового рішення в редакції, згідно з якою стягнуто із Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 933,22 грн. У решті додаткове рішення залишено без змін.
15.          09 травня 2025 року Відповідач (Скаржник-1) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу, в якій просив:
- поновити строк на касаційне оскарження та відкрити касаційне провадження у справі №910/25846/14;
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №910/25846/14 в частині задоволених позовних вимог. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у їх задоволенні відмовити повністю;
-  скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №910/25846/14 в частині задоволених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю;
- судові витрати покласти на Позивача.
16.          11 травня 2025 року Позивач (Скаржник-2) із використанням підсистеми "Електронний суд" також подав касаційну скаргу, в якій просив:
- поновити строк на касаційне оскарження, прийняти касаційну скаргу, відкрити касаційне провадження та витребувати справу №910/25846/14;
- рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №910/25846/14 в частині відмови у стягненні процентів скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог - стягнути проценти за користування безпідставно отриманими грошима у розмірі 222 977,75 грн;
- здійснити перерозподіл судових витрат.
17.          Підставою касаційного оскарження Скаржник-2 визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме - суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 1048 та частину другу статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 та від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.
18.          19 травня 2025 року Скаржник-1 із використанням підсистеми "Електронний суд" подав клопотання, у якому просив:
- поновити процесуальний строк на долучення доказів та долучити до матеріалів касаційного провадження копію позову Позивача до Відповідача про стягнення 591 906,68 грн;
- при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі №910/25846/14 врахувати факт подання зазначеного позову.
19.          Підставами касаційного оскарження у тексті касаційної скарги Скаржник-1 визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України:
- щодо пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме:
1) пункт 6 статті 3 та статтю 1212 ЦК України без урахування висновків, зроблених у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №185/446/18 та від 11.01.2023 у справі №548/741/21;
2) статті 256, 257, 267 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №910/11614/18 та від 01.06.2021 у справі №910/9544/19;
3) статтю 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини";
4) статтю 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №185/446/18 та від 11.01.20223 у справі №548/741/21;
5) частину шосту статті 75 ГПК України;
6) частину сьому статті 75 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №904/1427/21, від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19;
- щодо пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України - суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, а саме частини шосту, сьому, восьму статті 75, частину другу статті 77, статті 236, 238, 111-7 ГПК України у редакції, яка діяла станом на 13 липня 2014 року, частини першу, четверту, п`яту статті 236 ГПК України, оскільки не врахували, що:
1) обставини, встановлені ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляду справи господарським судом;
2) докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються, зокрема, відповідно до статті 222 Кримінального процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого, прокурора та у відповідному обсязі;
3) у мотивувальній частині рішень суд не зазначив фактичних обставин, встановлених ним, та змісту спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, та не надав мотивованої оцінки кожному аргументу Скаржника-1.
20.          Ухвалою від 30.06.2025 Верховний Суд клопотання Скаржників про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнив. Відкрив касаційне провадження у справі №910/25846/14 за касаційною скаргою Скаржника-1 на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, та касаційною скаргою Скаржника-2 на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
21.          14 липня 2025 року, в межах строку, встановленого Верховним Судом, Скаржник-1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Скаржника-2, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги Скаржника-2 просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішенні в частині відмови в задоволенні позовних вимог - визнати такими, що не підлягають скасуванню. Судові витрати просить покласти на Скаржника-2.
22.          18 липня 2025 року, в межах строку, встановленого Верховним Судом, Скаржник-2 направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Скаржника-1, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення у цій справі - без змін. Крім того, Скаржник-2 у відзиві зазначив, що в процесі касаційного перегляду очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. 

23.          Так, у ході судового розгляду справи №910/25864/14 судом касаційної інстанції з`ясовано, що ухвалою від 04.07.2025 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №910/10365/15 з огляду на необхідність відступу від висновків щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19, від 30.08.2022 у cправі №904/1427/21. Крім того, об`єднана палата вважала за необхідне відступити також від подібних висновків щодо застосування аналогічних за змістом норм інших процесуальних кодексів (Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України), викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів інших касаційних судів, а саме: (І) Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі №357/16765/14-ц, від 25.04.2023 у справі №761/37438/20 та (ІІ) Касаційного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №600/1876/22-а, від 25.11.2022 у справі №600/1167/22-а, від 29.02.2024 у справі№420/13121/22, від 22.09.2022 у справі №420/4977/20, від 20.12.2024 у справі №380/16592/22.
24.          Згідно з частиною першою статі 74 ГПК України за загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
25.          Водночас у статті  75 ГПК України встановлено підстави звільнення від доказування.
26.          Зокрема, за умовами частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
27.          Вказана норма статті 75 ГПК України спрямована на забезпечення дотримання принципу правової визначеності та його складової - res judicata.
28.          В основі принципу правової визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися (пар.61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brumarescu v. Romania" (заява №28342/95). Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ у справах "Ryabykh v. russia" (заява №52854/99), "Науменко проти України" (заява №41984/98), "Pravednaya v. russia" (заява №69529/01), "Христов проти України" (заява №24465/04), "Понамарьов проти України" (заява №3236/03), в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.
29.          Згідно з частинами першою та другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
30.          Відповідно до пунктів 1, 7 частини третьої статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства відносяться принципи верховенства права та обов`язковості судового рішення.
31.          Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 11 ГПК України).
32.          Згідно з положеннями статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (стаття 129 Конституції України).
33.          Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передала справу №910/10365/15 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою забезпечення принципу res judicata, який є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.
34.          Принцип res judicata передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків (постанова Верховного Суду від 28.04.2023 у справі №904/5121/19).
35.          Крім того, цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (постанова об`єднаної палати від 18.08.2023 у справі №927/211/22).
36.          Поняття "перегляд" охоплює не лише перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої інстанції в межах однієї справи чи перегляд рішення за нововиявленими обставинами. У рішенні ЄСПЛ від 25.11.2021 у справі "Центр "Украса" проти України" (заява №2836/10) ЄСПЛ дійшов висновку, що судові рішення у провадженні №15/140 фактично нівелювали результати провадження №12/254, що призвело до порушення принципу юридичної визначеності (констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
37.          Як зазначила об`єднана палата в ухвалі про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, правило про звільнення від доказування, передбачене у частині четвертій статті 75 ГПК України, має абсолютний характер, така його дія спрямована на те, щоб спір між сторонами вирішувався в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів / справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження чи спростування тих самих фактів.
38.          Інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту частини четвертої статті 75 ГПК України, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд, замість застосування приписів частини четвертої статті 75 ГПК України має надати стороні можливість доводити чи спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін.
39.          Згідно правового висновку Верховного Cуду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.08.2022 у справі №904/1427/21 щодо преюдиційності, про необхідність відступлення від якого заявила колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 05.02.2025 про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду,  згідно з яким у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19 зазначено, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
40.          Наведений висновок міститься також у значній кількості інших постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, крім тих, що наведені скаржником  у справі №910/10365/15 (відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень - 57 постанов).
41.          Як вказала об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, приймаючи до розгляду справу №910/10365/15, що подібні висновки містяться й у постановах Верховного Суду у справах іншої юрисдикційної належності - втім, в них відсутнє посилання на тлумачення частини четвертої статті 75 ГПК України або аналогічну за змістом норму іншого процесуального кодексу, через це справа не передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від таких висновків (справи №824/72/21, №761/37438/20, №607/955/21, №570/3943/21, №537/541/23, №600/1876/22-а, №600/1167/22-а, №420/13121/22, №420/4977/20, №380/16592/22).
42.          Разом з тим об`єднана палата вважає висновок викладеній в ухвалі від 05.02.2025, таким, що суперечить приписам частини четвертої статті 75 ГПК України.
43.          Отже, вказане свідчить про наявність суперечливої судової практики Верховного Суду щодо застосування статті 75 ГПК України при розгляді справ.
44.          Водночас у справі №910/25846/14, що розглядається, Скаржники, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема й частини четвертої статті 75 ГПК України, вказують на те, що суд не врахував встановлені у рішенні суду в іншій справі обставини неукладеності договорів, а саме висновку, викладеного у постанові Вищого господарського суду України від 13.07.2014 у справі №5023/6400/11-33/226 щодо застосування права за певних життєвих обставин на підставі фактів, які на момент розгляду справи не підлягали доказуванню, оскільки були встановлені вироком суду. У вказаній справі Вищий господарський суд України дійшов висновку, що сторонами не було додержано вимог закону, додержання яких є необхідними для того, щоб договір вважався укладеним (погодження всіх істотних умов договору). Суди попередніх інстанцій у справі, що розглядається, зазначеного не врахували, вказавши, що  постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2014 у справі №5023/6400/11-33/226 не встановлювався факт неукладеності вищевказаних правочинів, а їм лише надана правова оцінка, з урахуванням чинного на момент розгляду справи вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.10.2013 року, яким було встановлено факт підробки документів представником позивача.
45.          З урахуванням наведеного та беручи до уваги характер спірних правовідносин у справі, що розглядається, та справі №910/10365/15 в контексті застосування приписів статті 75 ГПК України, які, на думку Суду, не є очевидно неподібним, а доводи, викладені Скаржниками у касаційних скаргах щодо необхідності скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі, які на думку Скаржників, ухвалені, зокрема, з порушенням приписів статті 75 ГПК України, не є вочевидь неприйнятними, Суд доходить висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі №910/25846/14, що розглядається, до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/10365/15.
46.          Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
47.          Згідно з пунктом 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.
48.          З урахуванням викладеного вище, зважаючи на предмет та підстави касаційного оскарження, доводи Скаржників, якими вони обґрунтовують касаційні скарги, обставини та підстави передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи №910/10365/15, Суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі №910/25846/14 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку ухвалених у справі №910/10365/15 судових рішень.
Керуючись пунктом 7 частини першої статті 228, статтями 234, 235, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі №910/25846/14 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025, та касаційною скаргою Науково-виробничого підприємства "Академія" товариства інвалідів Київського району м. Харкова на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судових рішень у справі №910/10365/15 та оприлюднення у встановленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуюча          Г. Вронська

Судді          С. Бакуліна 

          В. Студенець