ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  924/1246/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Власова Ю.Л., Колос. І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр «ЗТЗ-сервіс» (далі - Товариство, позивач) - не з`явився, 
відповідача - Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (далі - Компанія, відповідач, скаржник) - Мазур В.І. (самопредставництво),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд державного майна України (далі - Фонд, третя особа) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.04.2025 (головуючий - суддя Димбовський В.В.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 (головуючий - суддя Юрчук М.І., судді Миханюк М.В., Розізнана І.В.)

у справі за позовом Товариства 
до Компанії,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд,
про стягнення основного боргу, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення основного боргу, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних.

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. Товариство звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення         988 325,21 грн основного боргу, 221 222,77 грн 7% штрафу, 91 089,00 грн 3% річних, 315 046,83 грн інфляційних втрат. 

1.2. Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про виконання робіт у частині здійснення повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Хмельницької області рішенням від 21.04.2025 у цій справі №924/1246/21 позовні вимоги задовольнив та відстрочив виконання рішення суду до припинення дії мораторію (заборони), встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» (далі - Постанова №187).

2.2. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Компанія подала апеляційну скаргу, в якій просила, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.04.2025 у справі №924/1246/21 та ухвалити нове, яким зменшити розмір неустойки у формі штрафу на 100%.

2.3. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 16.07.2025 у цій справі апеляційну скаргу Компанії залишив без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.04.2025 - без змін.  

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Компанія, посилаючися на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У поданій касаційній скарзі Компанія з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що ні судом першої інстанції, ані апеляційним судом не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №910/1418/23 та у справі №914/158/19 щодо:

- обов`язку суду встановити, чи є позивач кредитором (стягувачем), стосовно якого встановлені обмежувальні заходи, передбачені Законом України «Про санкції», а також чи є позивач особою щодо якої Постановою №187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, та чи підпадає позивач під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України;
- обов`язку суду дослідити в межах доказів, на які посилаються сторони, підтвердження наявності у кінцевого бенефіціара громадянства Російської Федерації (далі - РФ);
- обов`язку суду встановити, у межах наданих до суду першої інстанції доказів, яка частка в статутному капіталі у бенефіціарного власника була на момент звернення з позовом (коли позивач прийняв рішення захистити своє право у спірних правовідносинах шляхом стягнення коштів за відповідним зобов`язанням) і вчинення подальших дій щодо зменшення розміру такої частки з урахуванням положень Постанови №187.

4.2. Також, скаржник зазначає, що під час розгляду справи №924/1246/21 здійснювався розгляд справи №924/150/22, у якій позивач самостійно визнав факт поширення на нього дії мораторію, встановленого Постановою №187, тоді як у справі №924/1246/21 суд першої інстанції та апеляційний суд дійшли протилежного висновку, що, на думку скаржника, свідчить про неналежність здійсненої перевірки щодо поширення на позивача дії мораторію, передбаченого Постановою №187, що суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 15.04.2025 у справах №914/158/19 та №910/1418/23.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Від Товариства та Фонду відзиви на касаційну скаргу до Суду не надійшли.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що 28.05.2019 Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"), як замовником, та Товариством, як виконавцем, укладено договір про виконання робіт №075-19/2-00/1-124-04-19-10171 (далі - Договір), відповідно до умов якого:

- замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених Договором, виконати в захищеній зоні ВП ХАЕС роботи за темою: ДСТУ Б.Д. 1.1-1:2013 "Капітальний ремонт шунтуючих реакторів типу РОДЦ-110000/750-У1", а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов Договору (пункти 1.1, 1.3);
- кінцевий розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 45 календарних днів з дати підписання сторонами окремого за кожним етапом акта здачі-приймання виконаних робіт, відповідно до етапів, визначених в "Календарному плані" (пункт 4.1.3);
- виконавець зобов`язаний, зокрема, здати виконані роботи замовнику з оформленням звітної документації та акта виконаних робіт та має право отримати за виконані роботи оплату в розмірах і в строки, що передбачені Договором (пункти 5.1.14, 5.2.2);
- замовник зобов`язується прийняти від виконавця виконані роботи, якщо вони відповідають умовам Договору та оплатити виконані роботи у порядку та строки, передбачені Договором (пункти 5.3.1, 5.3.3);
- за порушення зазначених у Договорі термінів оплати за фактично виконані роботи, згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю за прострочення понад тридцять днів штраф в розмірі семи відсотків від несплаченої суми (пункт 9.6).

6.2. Суди попередніх інстанцій вказали, що 03.12.2019 сторонами Договору підписано та скріплено відтисками печаток акт №1 здачі-приймання виконаних робіт за першим етапом за Договором про те, що виконавцем виконані роботи за першим етапом робіт "ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Капітальний ремонт шунтуючих реакторів типу РОДЦ-110000/750-У1" встановлених на ВП Хмельницька АЕС. Вартість виконаних виконавцем робіт складає 2 633 604,34 грн, у тому числі витрати на відрядження становлять 545 810,00 грн. Крім того, ПДВ 20% у сумі      526 720,87 грн. Всього з ПДВ - 3 160 325,21 грн. Також, в акті зазначено, що під час ремонту використано матеріалів поставки замовника (на безоплатній основі) на суму 371 198,88 грн. З урахуванням отриманого 05.08.2019 авансу від замовника у розмірі 632 065,00 грн з ПДВ підлягає оплаті за виконані роботи сума 2 528 260,21 грн, в тому числі ПДВ 20% у сумі 421376,70 грн.

6.3. Суди попередніх інстанцій вказали, що 18.05.2020 сторонами підписано та скріплено відтисками печаток акт №2 здачі-приймання виконаних робіт за другим етапом за Договором за травень 2020 року, згідно з яким виконавцем виконані роботи за другим етапом робіт "ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Капітальний ремонт шунтуючих реакторів типу РОДЦ-110000/750-У1" встановлених на ВП Хмельницька АЕС (ДК 0Д6-2010 код 33.14). Вартість виконаних виконавцем робіт складає              2 633 604,34 грн, у тому числі витрати на відрядження становлять 545 810,00 грн. Крім того, ПДВ 20% у сумі 526 720,87 грн. Всього з ПДВ - 3 160 325,21 грн. Також, в акті зазначено, що під час ремонту використано матеріали замовника (на безоплатній основі) на суму 438 898,40 грн. Підлягає оплаті за виконані роботи сума 3 160 325,21 грн, в тому числі ПДВ 20% у сумі 526 720,87 грн. Акт містить перелік документів, складених за результатами виконаних робіт.

6.4. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що:

- відповідно до пункту 4.1.3 Договору кінцевою датою проведення розрахунку за перший етап виконаних і прийнятих робіт є 17.01.2020, за другий етап - 03.07.2020;
- згідно з пунктом 4.1.2 Договору замовник сплатив для виконавця попередню оплату (аванс) за виконання робіт за Договором у сумі 632 065,00 грн з ПДВ платіжним дорученням від 05.08.2019 №5634;
- вартість наведених у акті №1 робіт у розмірі 2 528 260,21 грн оплачена повністю замовником такими платіжними дорученнями: від 20.03.2020 №2026 на суму       120 000,00 грн; від 01.04.2020 №2325 на суму 525 000,00 грн; від 15.05.2020 №3585 на суму 600 000,00 грн; від 07.12.2020 №8384 на суму 495 000,00 грн; від 23.02.2021 №1461 на суму 788 260,21 грн;
- вартість наведених у акті №2 робіт у розмірі 2 528 260,21 грн оплачена замовником частково у сумі 2 172 000,00 грн такими платіжними дорученнями: від 23.02.2021 №1460 на суму 212 000,00 грн; від 14.04.2021 №2891 на суму 801 000,00 грн; від 26.04.2021 №3457 на суму 102 000,00 грн; від 28.04.2021 №3539 на суму      99 000,00 грн; від 13.05.2021 №3923 на суму 100 000,00 грн; від 14.05.2021 №3948 на суму 50 000,00 грн; від 25.05.2021 №4213 на суму 100 000,00 грн; від 04.06.2021 №4590 на суму 100 000,00 грн; від 25.06.2021 №4896 на суму 50 000,00 грн; від 17.08.2021 №6323 на суму 318 000,00 грн; від 28.08.2021 №6685 на суму 240 000,00 грн;
- замовник повністю оплатив виконані роботи за актом №1 на суму 2 528 260,21 грн, а виконані роботи за актом №2 оплачені частково на суму 2 172 000,00 грн;
- відтак, борг замовника перед виконавцем за виконані роботи склав 988 325,21 грн;
- за неналежне виконання замовником умов Договору виконавцем нараховано та заявлено до стягнення 221 222,77 грн 7% штрафу, 91 089,00 грн 3% річних (за період з 01.08.2020 до 10.12.2021), 315 046,83 грн інфляційних втрат (за період з серпня 2020 року - листопада 2021 року).

6.5. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції вказав, що матеріали цієї справи не містять, а відповідачем не надано доказів повної оплати вартості виконаних робіт, отже, заявлений позивачем розмір основного боргу 998 325,21 грн, підтверджується матеріалами справи, є обґрунтованим і відповідно, позовні вимоги в частині стягнення з  відповідача основного боргу підлягають до задоволення.

6.6. Суд апеляційної інстанції вказав, що сторони у Договорі (пункт 9.6) передбачили нарахування штрафу за порушення термінів оплати за фактично виконані роботи, згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт, за прострочення понад тридцять днів в розмірі семи відсотків від несплаченої суми.

6.7. Перевіривши розрахунок позивача заявленого до стягнення з відповідача 7% штрафу в силу вимог закону та згідно з умовами укладеного сторонами Договору, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та правомірність заявленого до стягнення штрафу у сумі      221 222,77 грн.

6.8. Щодо заяви відповідача стосовно пропуску позовної давності щодо стягнення штрафу суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, таке.

6.8.1. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX, зокрема, розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодекс України доповнено пунктом 12 такого змісту: 

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

6.8.2. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 167/1058/20).

6.8.3. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

6.8.4. Відтак, у період дії в Україні карантину, строк позовної давності продовжувався на строк дії карантину.

6.8.5. Суд апеляційної інстанції виснував, що у цьому випадку, позивачем не пропущено позовну давність стосовно заявлення до стягнення штрафу.

6.9. Суд апеляційної інстанції вказав, що перевірено надані розрахунки та встановлено, що розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань є арифметично правильними.

6.10. У контексті покликань відповідача на Постанову №187 суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, таке.

6.10.1. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство (позивач), зареєстроване в реєстрі з кодом 13605779 у м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, 11).

6.10.2. Засновниками (учасниками) вказаної юридичної особи являється Фонд (код 00032945) з розміром частки в статутному капіталі 1 353 961,30 грн та Акціонерне товариство холдингова компанія "Електрозавод" (далі - АТ «Електрозавод») з розміром частки статутного капіталу 544 528,70 грн, а кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи є фізична особа ОСОБА_1

6.10.3. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 23.12.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеним в дію Указом Президента України від 23.12.2023 №850/2023, передбачено списки юридичних осіб (Додаток 2) та фізичних осіб (Додаток 1), до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

6.10.4. Як вбачається з Додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України, ОСОБА_1 не включений до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

6.10.5. Відповідно до Додатку 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України, Товариство (позивач) та АТ «Електрозавод» не включені до переліку юридичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

6.10.6. Верховний Суд у постанові від 02.04.2025 у справі №910/15170/23 виснував, що підстави для обмеження права позивача на стягнення з відповідача грошових коштів лише з підстав застосування персональних санкцій до кінцевого бенефіціарного власника позивача відсутні та це не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

6.10.7. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач (Товариство) являється юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства України.

6.10.8. Позивач не включений до списку таких юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), відсутнє в переліку і АТ "Електрозавод". Так само, не включений до списку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) і ОСОБА_1 .

6.10.9. Разом з тим, основним засновником юридичної особи позивача, який здійснює управління корпоративними правами держави в статутному капіталі товариства, є Фонд з розміром частки в статутному капіталі 1 353 961,30 грн (42,09%).

6.10.10. Оскільки, позивач у цій справі не є стягувачем стосовно якого встановлені обмежувальні заходи, передбачені Законом України "Про санкції", не є особою, щодо якої Постановою №187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку грошових та інших зобов`язань, він не підпадає під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 Постанови №187, то відсутні й підстави для обмеження права позивача на стягнення з відповідача грошових коштів.

6.10.11. Враховуючи наведені норми законодавства, обставини справи, наявні у матеріалах справи докази, на думку суду апеляційної інстанції, позовні вимоги про стягнення з відповідача 988 325,21 грн основного боргу, 221222,77 грн 7% штрафу, 91 089,00 грн 3% річних, 315 046,83 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

6.10.12. Суд апеляційної інстанції зазначив, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції з`ясовано, що корпоративні права, які належали громадянинові РФ ОСОБА_1 , а також АТ "Електрозавод" у статутному фонді Товариства стягнуті в дохід держави Україна на підставі рішень від 01.09.2022 у справі №991/3183/22 та від 03.10.2023 у справі №991/8192/23 в порядку застосування Закону України "Про санкції". У подальшому такі зміни у відповідні реєстри внесені не були через обмеження, застосовані Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 за №2102-ІХ.

6.10.13. Поряд з тим апеляційним господарським судом з`ясовано, що при наданні оцінці обставинам включення засновника Товариства ОСОБА_1 до Державного реєстру санкцій судом першої інстанції помилково застосовано прізвище ОСОБА_1 , тоді як правильне прізвище засновника -         ОСОБА_1 . Відтак у Державному реєстрі санкцій особа із прізвищем ОСОБА_1 відсутня, натомість особа із прізвищем ОСОБА_1 включена до такого реєстру.

6.11. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно прийнято рішення про задоволення позовних вимог у цій справі у повному обсязі, та з урахуванням заявленого позивачем та підтриманого відповідачем клопотання відстрочено виконання рішення суду до припинення дії мораторію (заборони), встановленого Постановою №187 у силу положень статті 331 ГПК України.

6.12. За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, апеляційну скаргу Компанії слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.04.2025 у справі №924/1246/21 -  без змін.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 14.08.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 02.09.2025 у зв`язку з відпусткою судді Бенедисюка І.М призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/1246/21, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Власов Ю.Л., Колос І.Б.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.5. Відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.2. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.3. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.4. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.5. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.6. Скаржник у касаційній скарзі вказує, що ні судом першої інстанції, ані апеляційним судом не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №910/1418/23 та у справі №914/158/19 щодо:

- обов`язку суду встановити, чи є позивач кредитором (стягувачем), стосовно якого встановлені обмежувальні заходи, передбачені Законом України «Про санкції», а також чи є позивач особою щодо якої Постановою №187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, та чи підпадає позивач під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України;
- обов`язку суду дослідити в межах доказів, на які посилаються сторони, підтвердження наявності у кінцевого бенефіціара громадянства РФ;
- обов`язку суду встановити, у межах наданих до суду першої інстанції доказів, яка частка в статутному капіталі у бенефіціарного власника була на момент звернення з позовом (коли позивач прийняв рішення захистити своє право у спірних правовідносинах шляхом стягнення коштів за відповідним зобов`язанням) і вчинення подальших дій щодо зменшення розміру такої частки з урахуванням положень Постанови №187.

8.7. Предметом розгляду у цій справі є стягнення основного боргу, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат. 

8.7.1. Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про виконання робіт у частині здійснення повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

8.7.2. Відповідач під час розгляду судами першої та апеляційної інстанцій цієї справи неодноразово та послідовно вказував на необхідність застосування приписів Постанови №187, оскільки, позивач, на думку Компанії, підпадає під дію цієї постанови.

8.7.3. Водночас, суди попередніх інстанцій зазначили, що, оскільки, позивач у цій справі не є стягувачем стосовно якого встановлені обмежувальні заходи, передбачені Законом України "Про санкції", не є особою, щодо якої Постановою №187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку грошових та інших зобов`язань, він не підпадає під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 Постанови №187, то відсутні й підстави для обмеження права позивача на стягнення з відповідача грошових коштів.

8.8. Предметом розгляду справи №910/1418/23 було стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу.

8.8.1. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати за продану позивачем електричну енергію.

8.8.2. Під час розгляду справи №910/1418/23 досліджувалося питання наявності/відсутності підстав для застосування приписів Постанови №178.

8.9. Предметом розгляду справи №914/158/19 було стягнення основного боргу за договором підряду, втрат від інфляції та штрафних санкцій (пені).

8.9.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підрядник виконав замовлені роботи (надав послуги) та надав на підписання акт виконаних робіт та довідку про вартість робіт, але замовник без будь-якого обґрунтування відмовився приймати роботи (послуги) та підписувати акт приймання виконаних будівельних робіт та довідку про вартість робіт.

8.9.2. Під час розгляду справи №914/158/19 досліджувалося питання наявності/відсутності підстав для застосування приписів Постанови №178.

8.10. З огляду на вищевикладене, Суд, у результаті аналізу змісту судових рішень у цій справі та у справах №910/1418/23 і №914/158/19 дійшов висновку, що спірні правовідносини у вказаних справах, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, є схожими, ураховуючи змістовний критерій, з огляду на нормативно-правове регулювання (Постанова №187) у контексті доводів, покликань і заперечень відповідачів у цих справах і предмет позову [стягнення заборгованості, неустойки (штрафу/пені), 3% річних, інфляційних втрат за позовами осіб, на яких, за доводами відповідачів поширюється дія Постанови №187].

8.11. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. 

8.11.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.11.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.12. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.13. Переглядаючи у касаційному порядку оскаржувану постанову, Суд дійшов висновку про необхідність врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 у справі №913/266/20(913/119/21), яка ухвалена після подання касаційної скарги у цій справі такого змісту:

« 67. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції визначені статтею 269 ГПК України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
68. При цьому згідно з частиною четвертою статті 269 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
69. У постанові від 01.06.2021 у справі № 916/2368/18 Верховний Суд зазначив, що принцип диспозитивності визначає межі здійснення господарським судом та учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків, надає учасникам справи можливість вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та визначає обов`язок суду здійснювати провадження у справі виключно за зверненням особи, поданим до суду у відповідній процесуальній формі. Реалізація принципу диспозитивності у процесі здійснення правосуддя спрямована на досягнення справедливого балансу між суб`єктами судового процесу і визначає межі процесуальних дій суду у розгляді справи. При цьому обсяг вимог апеляційного оскарження - це визначений скаржником, а у випадках, передбачених процесуальним законом, напрям та зміст перевірки судового рішення. Межами апеляційного перегляду процесуальний закон визначає повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду вимог апеляційної скарги (стаття 275 ГПК України), вихід за межі яких в разі неправильного застосування судом норм матеріального права допускається виключно в межах заявленого скаржником обсягу апеляційного оскарження судового рішення.
70. Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №906/1379/15 та від 26.11.2024 у справі №911/3072/23».

8.14. Так, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Компанія просила суд апеляційної інстанції, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.04.2025 у справі №924/1246/21 та ухвалити нове, яким зменшити розмір неустойки у формі штрафу на 100%.

8.15. Тобто прохальна частина апеляційної скарги стосується рішення суду першої інстанції в частині штрафу.

8.16. Втім, зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що суд апеляційної інстанції не навів мотивів/міркувань/аргументів виходу за межі апеляційного перегляду, фактично переглянувши рішення суду першої інстанції не лише в частині штрафу, а й в частині основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат.

8.17. Означене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норми процесуального права, а саме статті 269 ГПК України, та про необхідність врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 у справі №913/266/20(913/119/21) [дивись пункт 8.13 цієї постанови].

8.18. Щодо доводів касаційної скарги у контексті пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, слід зазначити таке.

8.19. Скаржник вказує, що, зокрема, судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №910/1418/23 та у справі №914/158/19 щодо:

- обов`язку суду встановити, чи є позивач кредитором (стягувачем), стосовно якого встановлені обмежувальні заходи, передбачені Законом України «Про санкції», а також чи є позивач особою щодо якої Постановою №187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, та чи підпадає позивач під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України;
- обов`язку суду дослідити в межах доказів, на які посилаються сторони, підтвердження наявності у кінцевого бенефіціара громадянства РФ;
- обов`язку суду встановити, у межах наданих до суду першої інстанції доказів, яка частка в статутному капіталі у бенефіціарного власника була на момент звернення з позовом (коли позивач прийняв рішення захистити своє право у спірних правовідносинах шляхом стягнення коштів за відповідним зобов`язанням) і вчинення подальших дій щодо зменшення розміру такої частки з урахуванням положень Постанови №187.

8.20. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не є особою стосовно якої встановлені обмежувальні заходи, передбачені Законом України «Про санкції», та не є особою, стосовно якої введено заборону на виконання, зокрема, грошових зобов`язані в силу приписів Постанови №187.

8.21. Втім, оскаржувана постанова містить протиріччя між висновками та судом апеляційної інстанції не в повній мірі надано оцінку аргументам Компанії стосовно Постанови №187, з огляду на таке.

8.22. Так, у розділі 8 «Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта» постанови суду апеляційної інстанції зазначено таке:

« 8.42.9. Засновниками (учасниками) вказаної юридичної особи являється Фонд Державного майна України (код 00032945) з розміром частки в статутному капіталі 1353961,30 грн. та акціонерне товариство холдингова компанія "Електрозавод" з розміром частки статутного капіталу 544528,70 грн., а кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи є фізична особа ОСОБА_1 »;

« 8.42.10. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 23.12.2023р. "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеним в дію Указом Президента України №850/2023 від 23.12.2023р., передбачено списки юридичних осіб (Додаток 2) та фізичних осіб (Додаток 1), до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
8.42.11. Як вбачається з Додатку 1 до рішення Ради національної безпеки, ОСОБА_1 не включений до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції)»;

« 8.50. Позивач не включений до списку таких юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), відсутнє в переліку і акціонерне товариство холдингова компанія "Електрозавод". Так само, не включений до списку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) і ОСОБА_1 

« 8.58. Поряд з тим апеляційним господарським судом з`ясовано, що при наданні оцінці обставинам включення засновника ТОВ "Науково-інженерний центр "ЗТЗ-СЕРВІС" ОСОБА_1 до Державного реєстру санкцій судом першої інстанції помилково застосовано прізвище ОСОБА_1 , тоді як вірне прізвище засновника - ОСОБА_1 .
8.59. Відтак у Державному реєстрі санкцій особа із прізвищем ОСОБА_1 відсутня, натомість особа із прізвищем ОСОБА_1 включена до такого реєстру».

8.23. Відповідач неодноразово, та послідовно вказував, що засновники Товариства, а саме ОСОБА_1 , який також є кінцевим бенефіціарним власником, є громадянином РФ та АТ «Електрозавод» є юридичною особою РФ. 

8.24. Відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 Постанови №187 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 №480) для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором) юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

8.25. Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №910/1418/23 та у справі №914/158/19, та достеменно не з`ясував чи підлягає застосуванню у цій справі Постанова №187 стосовно Товариства.

8.26. Також, слід зазначити, що суд першої інстанції, з яким фактично погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що приписи Постанови №187 не поширюються на позивача, втім, суд першої інстанції відстрочив виконання рішення до припинення дії мораторію (заборони), встановленого Постановою №187.

8.27. Означене вище свідчить про протиріччя у застосуванні Постанови №187 судом апеляційної інстанції, оскільки, стосовно аргументів відповідача про поширення на позивача її дії, суд апеляційної інстанції їх відхилив, а в частині відстрочки виконання рішення, яка мотивована мораторієм (забороною), встановленою Постановою №187, переглядаючи рішення суду першої інстанції повністю, залишив вказане рішення без змін, не вказавши при цьому мотивів/аргументів/міркувань можливості відстрочення виконання судового рішення у зв`язку з Постановою №187 за наявності висновку про те, що на позивача її дія не поширюється.

8.28. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.29. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.30. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.31. Таким чином, доводи касаційної скарги, ураховуючи обставини цієї справи, частково знайшли своє підтвердження, з міркувань викладених вище у цій постанові.

8.32. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права (Постанова №187) і допустив порушення норм процесуального права (зокрема, статей 236, 237 та 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову та заперечення відповідача.

8.33. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.34. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

8.35. Беручи до уваги, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

8.36. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при прийнятті оскаржуваної постанови за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з огляду на мотиви та міркування, які викладені у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.3. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.4. Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм права, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Компанії задовольнити, оскаржувану постанову у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржуване судове рішення та передає справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 у справі №924/1246/21 скасувати.

3. Справу №924/1246/21 передати на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               Ю. Власов

Суддя                                                                                               І. Колос