УХВАЛА

03 листопада 2025 року
м. Київ

cправа №  918/397/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,  

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом",   
від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Рівненської області (Торчинюк В.Г.)
від 10.06.2025

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (Василишин А.Р., Філіпова Т.Л., Бучинська Г.Б.)
від 17.09.2025 (повний текст складений 22.09.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус"
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом",
від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом",

про стягнення 1384007,32 грн,

ВСТАНОВИВ:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Відповідач, Скаржник) про стягнення основного боргу в розмірі 1141484,50 грн, інфляційних втрат в сумі 184730,32 грн, 3% річних в розмірі 57793 грн.
2. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.06.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду у справі №918/397/25, позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача основний борг в розмірі 1141484,50 грн, інфляційних втрат в сумі 184730,32 грн, річних в розмірі 57793 грн.
3. 03 жовтня 2025 року, Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд", подав касаційну скаргу на вищезазначені рішення, в якій просить:
- прийняти касаційну скаргу до розгляду та відкрити касаційне провадження у справі;
- скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 10.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі №918/397/25;
- ухвалити нове рішення, яким відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі;
- стягнути з Позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг.
4. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
5. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 12 ГПК України).
6. Частиною першою статті 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог,  - загальною сумою всіх вимог.
7. Частиною сьомою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
8. За змістом статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розрахунку на місяць становить 3028 грн.
9. Предметом позову в цій справі є стягнення 1384007,32 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2025 рік (500 х 3028 грн = 1514000 грн).
10. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).
11. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на Скаржника.
12. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту              2 частини третьої       статті 287 ГПК України       випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних, обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки інакше принцип правової визначеності буде порушено.
13. У постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.
14. При цьому, варто враховувати, що використання судом касаційної інстанції оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики.
15. У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на підпункти "а", "в" пункту  2 частини третьої статті 287 ГПК України та зазначає, що дана справа має виняткове значення, оскільки питання у даній справі стосується умов договору щодо порядку оплати за поставлений товар, а аналогічні умови щодо оплати поставленої продукції є і в інших укладених філією "ВП РАЕС" договорах поставки.
16. Скаржник також вказує на те, що дана справа є прецедентною для нього, оскільки її результат впливатиме на подальше укладання та виконання аналогічних договорів, а також формування його договірної та податкової політики, відтак її вирішення матиме довготривалий вплив на його господарську діяльність та загальну податкову практику підприємства. Водночас Скаржник посилається на відсутність єдиної правозастосовчої практики з цього питання.
17. Скаржник не навів обґрунтувань, які б свідчили, що при перегляді оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції підлягає усуненню невизначеність на нормативному рівні правових питань, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (з урахуванням кількісного та якісного критеріїв), або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права.
18. З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що Скаржник аргументовано не довів наявність у справі №918/397/25 випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини третьої       статті 287 ГПК України.
19. Надаючи оцінку "винятковості справи", суд досліджує мотиви, відповідно до яких сам учасник справи вважає справу такою, що має для нього виняткове значення. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. При цьому термін "винятковий" означає ознаку предмета або явища, що полягає в її особливості, надзвичайності, виокремлення із загального правила.
20. Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги в цій частині обмежуються загальними вказівками, згідно з якими спір у справі №918/397/25 стосується умов договору щодо порядку оплати за поставлений товар та впливатиме на подальше укладання та виконання аналогічних договорів, а також формування договірної та податкової політики Скаржника.
21. Крім того, Скаржник не довів, яке виняткове значення для нього матиме стягнення спірної суми в розмірі 1384007,32 грн.
22. Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати Суд у необхідності переглянути зміст постанови суду апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів її законність лише тому, що Скаржник вважає постанову незаконною. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для Скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
23. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
24. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
25. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
26. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025, оскільки вони не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 287,    293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі №918/397/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча                                                                                          Г. Вронська

Судді                                                                                                    Н. Губенко

                                                                                                     І. Кондратова