ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року 

м. Київ

cправа №  907/822/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
Приватного підприємства "Централ-К" - Ігнатенко С.С.
позивача - Маркусь М.І.
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Централ-К"
на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 (у складі колегії суддів: Кравчук Н.М. (головуючий), Матущака О.І., Скрипчук О.С.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття"
до Приватного підприємства "Вітана"
про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" (надалі - ТзОВ  "Магазин "Взуття", Позивач) звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Приватного підприємства "Вітана" (надалі - ПП "Вітана", Відповідач) в якому просило суд витребувати з чужого незаконного володіння ПП  "Вітана" на користь ТОВ "Магазин "Взуття" нерухоме майно:
- вбудовані приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1, 2) площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно - 6659721101, які знаходяться за адресою: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Корзо, буд. 17; 
- вбудовані приміщення літ. А І-поверху (позиції 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно - 98842921000, які знаходяться за адресою: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Корзо, буд. 17 (надалі - спірне нерухоме майно).
1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне нерухоме майно перебуває у власності Відповідача без наявності законних підстав, що виключає правомірність такого володіння та, відповідно, надає можливість його витребування за правилами статей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі №  907/822/24 позов задоволено, витребувано з чужого незаконного володіння ПП  "Вітана" на користь ТзОВ "Магазин "Взуття" спірне нерухоме майно.
2.2. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що на момент набуття ПП  "Вітана" у власність спірного нерухомого майна на підставі договорів від 10.10.2014 та від 04.12.2014 у Єдиному державному реєстрі судових рішень уже було внесено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі №  308/12227/13-ц, яким зазначене майно було витребувано на користь ТзОВ  "Магазин "Взуття" у зв`язку з вибуттям його з володіння товариства поза його волею.
2.3. Приватне підприємство "Централ - К" (надалі - ПП "Централ - К", Скаржник), як особа, яка раніше не брала участі у справі, звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ "Магазин "Взуття" відмовити. 
При зверненні з апеляційною скаргою ПП "Централ - К" вказало, що не брало участі у справі, але стосовно нього суд першої інстанції вирішив питання про його права та інтереси. Зазначене було обґрунтовано тим, що на момент подання позову та прийняття рішення по справі, спірне нерухоме майно перебувало у його власності та було передано до статутного капіталу підприємства.
2.4. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі - Приватного підприємства "Централ-К" від 17.04.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі №907/822/24.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі №  907/822/24 не вирішено та не могло бути вирішено питання щодо прав та обов`язків ПП "Централ-К", як передумови для закриття провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
3.1. При зверненні з касаційною скаргою Приватне підприємство "Централ-К" просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі №  907/822/24 та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
3.2. В обґрунтування касаційної скарги Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частин першої та другої статті 109 Цивільного кодексу України та підпункту 4 пункту 49 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №  1127 від 25.12.2015.
На думку Скаржника, суди не врахували, що розподільчий баланс є документом, на підставі якого під час виділу з юридичної особи частина її майна, прав та обов`язків переходить до створюваної нової юридичної особи, і саме цей документ є підставою для подальшої державної реєстрації права власності на передане майно. Таким чином, наявність у розподільчому балансі від 26.01.2024 даних про спірне нерухоме майно свідчить про наявність у ПП "Централ-К" законних інтересів у захисті своїх речових прав.
Окрім цього, Скаржник вказує, що сам по собі розподільчий баланс від 26.01.2024 є належним та достатнім доказом набуття ним права власності на відповідний об`єкт нерухомості, оскільки державна реєстрація не є підставою виникнення права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності. Свою правову позицію він обґрунтовує висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.05.2019 у справі №  913/614/16 та від 28.05.2024 у справі №  908/70/22, від 12.03.2019 у справі №  911/3594/17, постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №  925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №  916/675/15, від 17.01.2024 у справі №522/3999/23, від 24.07.2024 у справі №  912/1863/23.
3.3. Ухвалою Суду від 04.09.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Централ-К" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі №   907/822/24 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.4. 24.09.2025 ТзОВ  "Магазин "Взуття" направило відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на необґрунтованість аргументів Скаржника та просить закрити касаційне провадження, а у разі розгляду касаційної скарги по суті - відмовити в задоволенні касаційної скарги ПП "Централ-К", залишивши в силі ухвалу Західного апеляційного суду від 29.07.2025 року у справі №907/822/24.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі №  308/12227/13-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.2011 та витребувано з володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" нерухоме майно - вбудовані приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 шляхом його передачі в натурі.
4.2. Розглядаючи спір у справі №  308/12227/13-ц судом першої інстанції встановлено такі фактичні обставини: 
"Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" було зареєстроване як юридична особа 11.12.1995, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ №  194363 від 08.07.2013.
31.01.2001 за договором купівлі-продажу №  357, укладеним між Фондом приватизації та управління майном міста Ужгородської міської ради та ТОВ  "Магазин "Взуття", посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. та зареєстрованим в реєстрі за №  36, товариство придбало у власність шляхом викупу об`єкт приватизації - вбудовані приміщення площею 269 кв.м по АДРЕСА_1 . 05.04.2001 товариству було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №  253.
На підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради №  257 від 15.10.2003 виконкомом було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - магазин "Взуття" загальною площею 269,3 кв.м по вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді. Право власності ТОВ "Магазин "Взуття" на приміщення магазину було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №  3921708, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно виданий КП "Ужгородське МБТІ" 15.12.2003 №  2296381, запис в книзі №  7, запис №  1272".
4.3. Задовольняючи позовні вимоги у справі №  308/12227/13-ц, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області виходив з обставин того, що ТзОВ  "Магазин "Взуття" волевиявлення на продаж спірного майна в порядку та спосіб визначений законом та статутними документами не здійснювало, директор ТзОВ "Магазини "Взуття" при відчуженні майна діяв поза межами та з перевищенням повноважень, а покупець ОСОБА_4 не міг не знати про відсутність у директора ТзОВ "Магазин "Взуття" відповідних повноважень. Суд також установив, що правочин щодо відчуження спірного нерухомого майна укладений з дефектом волі ТзОВ "Магазини "Взуття", і таке майно вибуло з володіння цього товариства поза його волею. З урахуванням цього, суд виснував, що в набувача майна за договором ОСОБА_4 не виникло право власності на майно - нежитлові приміщення площею 134,8 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та, відповідно, право володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном.
4.4. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22.09.2014 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі №308/12227/13-ц скасовано, у позові ТзОВ "Магазини "Взуття" відмовлено.
4.5. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.01.2015 рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22.09.2014 скасовано, а справу №  308/12227/13-ц передано на новий розгляд до апеляційного суду.
4.6. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі №308/12227/13-ц змінено, виключено з мотивувальної частини абзац із посиланням на норми статей 1212-1213 Цивільного кодексу України, резолютивну частину рішення в частині розподілу судових витрат викладено в новій редакції, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
4.7. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ від 20.05.2015 у справі №  308/12227/13-ц рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 залишено без змін. 
4.8. 30.07.2015 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі №  308/12227/13-ц виконано органами державної виконавчої служби в примусовому порядку, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією про виконавчі провадження №  47008228, №  47007984, №  47008327.
4.9. Надалі, 23.04.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була проведена реєстрація права власності ТзОВ "Магазини "Взуття" на спірне нерухоме майно на підставі рішення суду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі №  308/12227/13-ц. Власником такого нерухомого майна у 2018 році в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено ТзОВ "Магазини "Взуття" як єдиного власника.
4.10. Ухвалами Закарпатського апеляційного суду від 19.02.2019 та від 28.01.2020 залучено до участі у справі №  308/12227/13-ц ОСОБА_5 в якості правонаступника відповідача - ОСОБА_3 , а також поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 18.03.2014.
4.11. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.01.2021 у справі №308/12227/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено; рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 скасовано; постановлено нове рішення про відмову ТзОВ "Магазини "Взуття" в задоволенні позовних вимог.
4.12. Постановою Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №  308/12227/13-ц постанову Закарпатського апеляційного суду від 26.01.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.
4.13. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 19.04.2022 у справі №  308/12227/13-ц відкрито провадження за апеляційною скаргою ПП "Вітана" на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 у справі №  308/12227/13-ц. 
4.14. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14.02.2023 у справі №  308/12227/13-ц провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 закрито. Тією ж ухвалою закрито апеляційне провадження на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , провадження за якою було відкрито ухвалою апеляційного суду від 24.03.2022. 
4.15. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14.02.2023 у справі №308/12227/13-ц апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вітана" задоволено.   Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 скасовано, у задоволенні позову ТзОВ "Магазини "Взуття" відмовлено. 
4.16. Постановою Верховного Суду від 31.05.2023 у справі №  308/12227/13-ц постанову Закарпатського апеляційного суду від 14.02.2023 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Також судом встановлено, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі №  308/12227/13-ц оскаржила до суду апеляційної інстанції фізична особа ОСОБА_7 . 
4.17. За наслідком апеляційного перегляду справи №  308/12227/13-ц, ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.09.2024 апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного підприємства "Вітана" та ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 закрито.
4.18. При цьому Львівським апеляційним судом в ухвалі від 24.09.2024 у справі №308/12227/13-ц було встановлено такі фактичні обставини:
"Підставою для укладення 07.07.2011 директором ОСОБА_8 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття" договору купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі "Магазину "Взуття", площею 134,8 кв.м, на АДРЕСА_1 із ОСОБА_4 було рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття", оформлене протоколом від 06.07.2011 №  7, згідно з яким десятьма учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття" було погоджено продаж спірного майна.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2013 (прим. - у справі №  907/907/13), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2014, рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття" про погодження продажу вбудованих приміщень магазину на АДРЕСА_1 , яке було оформлено протоколом від 06.07.2011 №7, визнано недійсним.
Господарським судом встановлено, що у зборах, рішення яких оформлено протоколом від 06.07.2011 №  7, взяв участь тільки один учасник, який володів часткою у розмірі 10 % статутного фонду, решта 9 учасників про проведення зборів не були повідомлені, їх підписи на протоколі були відтворені за допомогою знакодрукуючого пристрою.
10.10.2014 між ОСОБА_2 та Приватним підприємством "Вітана" укладено нотаріально посвідчений договір, який має форму змішаного договору (частина 2 статті 628 ЦК України) з відкладальною обставиною (частина 1 статті 212 ЦК України), що включає у себе елементи доручення (стаття 100 ЦК України), купівлю-продаж нерухомого майна (Глава 54 ЦК України), позики (Глава 71 ЦК України) та закладу (Закон України "Про заставу").
Предметом зазначеного договору є 1/2 частка у праві спільної часткової власності на вбудовані приміщення, част. літ. "А" І-го поверху (поз. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7), площею 67,4 кв.м, на АДРЕСА_1 , право власності на яке на момент укладення договору було зареєстроване за ОСОБА_2 . 
Відповідно до пункту 4.1 цього договору до моменту настання передбаченої пунктом 1.2 договору відкладальної обставини (зняття арешту) та у випадку її ненастання цей договір є договором позики. У випадку настання передбаченої пунктом 1.2 відкладальної обставини сума позики стороні-2 не повертається, а зараховується у якості повної оплати вартості нерухомого майна, здійсненого належним чином стороною-2 (пункт 4.3 цього договору).
04.12.2014 між ОСОБА_1 та ПП "Вітана" укладено нотаріально посвідчений договір, який має форму змішаного договору (частина 2 статті 628 ЦК України) із відкладальною обставиною (частина 1 статті 212 ЦК України), що включає у себе елементи доручення (стаття 100 ЦК України), купівлі-продажу нерухомого майна (Глава 54 ЦК України), позики (Глава 71 ЦК України) та закладу (Закон України "Про заставу"). 
Предметом зазначеного договору є приміщення частини літ. "А" І-го поверху (поз. 1, 2), площею 67,4 кв.м, на вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді, право власності на яке на момент укладення цього договору зареєстровано за ОСОБА_1 . 
Відповідно до пункту 1.3 цього договору до моменту настання вказаної у пункті 1.2 відкладальної обставини (зняття обтяження) та у випадку її ненастання даний договір є договором позики грошових коштів, забезпечені закладом. 
Згідно з пунктами 4.4 договорів від 10.10.2014 та від 04.12.2014, відповідно до статей 44 - 48 Закону України "Про заставу" належне виконання стороною-1 своїх обов`язків щодо повернення стороні-2 визначеної цим розділом суми позики забезпечується закладом належного стороні-1 правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу, посвідченого 08.07.2013 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №  1114, і належного стороні-2 договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 23.03.2012 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А., зареєстрованого в реєстрові за №  769, які до настання обставин, вказаних у пунктах 3.2, 3.3 цих договорів, залишаються у володінні сторони-2. Предмет закладу повертається стороні-1 відповідно до пункту 4.2, або у випадку настання передбаченої пунктом 1.2 цього договору відкладальної обставини, передається нотаріусу для здійснення державної реєстрації права власності сторони-2 на нерухоме майно".
4.18. Також Львівський апеляційний суд у зазначеній ухвалі від 24.09.2024 у справі №308/12227/13-ц встановив, що оскаржуваним рішенням питання щодо прав та обов`язків Приватного підприємства "Вітана" не вирішувалися, оскільки на час ухвалення 18.03.2014 судом першої інстанції рішення у справі №  308/12227/13-ц Приватне підприємство "Вітана" не набуло жодних прав на спірне нерухоме майно, а такі набуті за укладеними 10.10.2014 та 04.12.2014 з Андросюком А.М. та ОСОБА_1 договорами. 
4.19. З огляду на викладені обставини, вказуючи, що спірне нерухоме майно перебуває у власності Відповідача без наявності законних підстав, що виключає правомірність такого володіння в порядку статей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України Позивач звернувся з відповідним позовом.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ПП "Централ-К" не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.3. Предметом касаційного перегляду є ухвала Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025, якою відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі - ПП "Централ-К" від 17.04.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі №  907/822/24.
5.4. При формуванні висновку про те, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки ПП "Централ-К" не вирішувалося, суд апеляційної інстанції виходив з того, що:
- ПП "Централ-К" не набуло речових прав на спірне майно у зв`язку з відсутністю державної реєстрації, яка є складовим елементом процедури набуття права власності;
- у мотивувальній та резолютивній частинах рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 не міститься будь-яких суджень чи висновків щодо прав, інтересів або обов`язків ПП "Централ-К" у спірних правовідносинах.
5.5. Заперечуючи встановлену судами обставину фактичної належності спірного майна на праві власності Відповідачу на момент звернення ТОВ "Магазин "Взуття" до суду, Скаржник посилається на те, що це майно було передане у власність новоствореної юридичної особи - ПП "Централ-К" унаслідок виділу з ПП "Вітана" та закріплене за ним на підставі розподільчого балансу.
У суді апеляційної інстанції та при зверненні з касаційною скаргою ПП "Централ-К" не заперечував відсутності державної реєстрації речових прав на спірне майно. 
На його переконання, сам по собі розподільчий баланс від 26.01.2024 є належним та достатнім доказом набуття ним права власності на відповідний об`єкт нерухомості, оскільки державна реєстрація не є підставою виникнення права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності. Зазначене Скаржник обґрунтовує висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.05.2019 у справі №  913/614/16 та від 28.05.2024 у справі №  908/70/22, від 12.03.2019 у справі №  911/3594/17, постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №  925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №  916/675/15, від 17.01.2024 у справі №522/3999/23, від 24.07.2024 у справі №  912/1863/23.
5.6. Виходячи з мотивів постановленої ухвали та доводів Скаржника, предметом касаційного дослідження у цій справі є питання, чи може внесення нерухомого майна до розподільчого балансу юридичної особи, утвореної в результаті виділу, без подальшої державної реєстрації прав на таке майно, визнаватися належним і достатнім свідченням набуття права власності на відповідний об`єкт у розумінні положень законодавства. Чи є у такому випадку відсутність державної реєстрації речового права підставою для висновку, що судовим рішенням у віндикаційному спорі не порушено прав чи обов`язків такої особи у розумінні статей 17, 254 та пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.
5.7. З приводу наведеного Суд зазначає таке.
5.8. Частиною першою статті 17 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
5.9. Згідно з положеннями частини першою статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи та особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та/або обов`язків.
5.10. Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
5.11. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок.
Подібні висновки викладено у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 05.11.2020 у справі №  912/837/19, від 20.09.2021 у справі №  910/6681/20, від 19.01.2023, від 18.09.2023 у справі №  914/1334/20, від 04.10.2023 у справі №  910/1005/23, від 16.10.2023 у справі №  914/794/21.
5.12. Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та/або обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
5.13. Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про такі права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Наведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі №  908/1141/15, від 15.05.2020 у справі №  904/897/19.
5.14. Своєю чергою, суд апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, який подав апеляційну скаргу, та про які конкретно.
У разі, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги. Про зазначене виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №  921/730/13.
5.15. За змістом пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а, отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №  910/10364/16, від 28.08.2023 у справі №  910/15967/21, від 14.09.2023 у справі №  910/17544/20 та враховані судом апеляційної інстанції.
5.16. Предметом спору в даній справі є витребування з чужого незаконного володіння ПП "Вітана" на користь ТзОВ "Магазин "Взуття" спірного нерухомого майна.
5.17. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
5.18. Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №  910/2592/19).
5.19. Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння. 
5.20. З огляду на предмет спору, ухвалене судове рішення безпосередньо впливає на обсяг прав та охоронюваних законом інтересів особи, за якою у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на спірне майно. Така особа, будучи титульним володільцем, є носієм речового права на це майно, а відтак - суб`єктом, чиї права порушуються або можуть бути порушені внаслідок розгляду заявлених вимог.
5.21. У даній справі ТзОВ "Магазин "Взуття", звертаючись із віндикаційним позовом, визначило ПП "Вітана" як особу, за якою у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, внаслідок чого визначило його в статусі відповідача.
5.22. Судами попередніх інстанцій під час розгляду спору та постановлення оскаржуваної ухвали не було встановлено наявності іншого власника спірного майна, а відтак особи, чиї права порушуються або можуть бути порушені внаслідок розгляду заявлених вимог.
5.23. Щодо аргументів Скаржника про належність йому спірного майна на праві власності з підстав закріплення такого майна у розподільчому балансі, внаслідок виділу з ПП "Вітана", як обґрунтування порушення його прав оскаржуваним рішенням, Суд зазначає таке.
5.24. Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
5.25. Верховний Суд у пункті 5.36 постанови від 13.05.2025 у справі №  903/749/24, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №  918/119/21, на які звертає увагу ПП "Централ - К", зазначив, що для виділу притаманна характерна ознака реорганізації - перехід майна, прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується, до її правонаступника. При цьому обсяг правонаступництва визначається тим майном, правами та обов`язками, які передаються за розподільчим балансом, тобто має місце парцелярне (часткове) правонаступництво.
5.26. За правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 22.05.2019 у справі №  913/614/16 та від 28.05.2024 у справі №  908/70/22, на які акцентує Скаржник, у разі виділу підприємств момент переходу майна та відповідних прав і обов`язків до нових підприємств-правонаступників визначається моментом підписання передавального акту або розподільчого балансу.
5.27. Поряд з цим слід враховувати правовий статус спірного майна та особливості процедури набуття його у власність у розумінні положень законодавства.
5.28. Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
5.29. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
5.30. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
5.31. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
5.32. Отже, державна реєстрація права власності (зокрема, нерухомого майна) закріплена законом як складовий елемент процедури набуття права власності.
Зазначене відображено також у висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №  916/4093/21.
5.33. У наведених для порівняння Скаржником постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №  911/3594/17, постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №  925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №  916/675/15, від 17 січня 2024 року в справі №522/3999/23, від 24 липня 2024 року у справі №  912/1863/23, зазначено, що державна реєстрація права не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності.
5.34. Тобто, за відповідною позицією сам по собі факт державної реєстрації за відсутності правових підстав набуття такого права особою не передбачає правомірність такого володіння. 
Втім такі висновки не містять положень, які б заперечували обов`язковість державної реєстрації речових прав на нерухоме майно як частини процедури набуття права власності. Вони лише підкреслюють, що сама реєстрація не створює права за відсутності належного правового титулу, проте не виключають того, що без здійснення державної реєстрації завершення процедури набуття права власності є неможливим.
5.35. У такий спосіб, сам по собі факт відображення спірного об`єкта у розподільчому балансі не може слугувати достатнім підтвердженням переходу до новоутвореної юридичної особи права власності на нерухоме майно, оскільки у спірній ситуації такий документ лише фіксує домовленості сторін щодо розподілу активів та момент їх набуття.
5.36. Відтак, ПП "Централ-К", утворене внаслідок виділу з ПП "Вітана", за відсутності державної реєстрації права власності на спірне майно, не набуло статусу титульного володільця такого майна. У цьому зв`язку воно не може вважатися власником у розумінні статей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України.
5.37. З огляду на наведене, Суд погоджується з висновком колегії суддів апеляційної інстанції, що на момент звернення з позовом та ухвалення оскаржуваного рішення у Скаржника не було оформлено право власності на спірне майно, а відтак він не може посилатися на порушення його прав, як власника майна.
5.38. Окрім того, Західним апеляційним господарським судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні не містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки ПП "Централ-К" у правовідносинах, що виникли між учасниками цієї справи, а в мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного рішення не наведено висновків про права , інтереси та (або) обов`язки ПП "Централ-К".
5.39. При цьому Суд враховує, що відповідно до статті 13 Конституції України, власність зобов`язує. 
Однак з урахуванням установлених у справі обставин, зокрема фактичної обізнаності ПП "Вітана", а відтак і ПП "Централ-К" як особи, що виділилася з цієї юридичної особи, про наявність судових проваджень щодо спірного майна, а також відсутності активних дій ПП "Централ-К" щодо належного оформлення права власності після передання майна за розподільчим балансом, звернення ПП  "Централ-К" до суду з відповідною позицією не відповідає в повній мірі належному дотриманню принципу добросовісності учасників процесу та суперечить статті 43 Господарського процесуального кодексу.
Суд бере до уваги, що ПП "Централ-К" як особа, яка утворилася в результаті виділу з ПП "Вітана" та була фактично обізнана про наявність і перебіг судових проваджень щодо спірного майна, мало реальну можливість звернутися до суду першої інстанції з заявою про вступ у справу та реалізувати свої процесуальні права належним чином, у т. ч. шляхом правонаступництва. Невчинення таких процесуальних дій на відповідному етапі та ініціювання питання лише після ухвалення рішення, та, зокрема постановлення Західним апеляційним господарським судом ухвали від 12.05.2025 у справі № 907/822/24, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП "Вітана" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24, свідчить, що поведінка цієї особи спрямована не на захист свого права, а на досягнення перегляду рішення з посиланням на наявні, на його думку, процесуальні недоліки, які пов`язані насамперед з його поведінкою як до подання позову, так і під час розгляду справи судом першої інстанції.
Подібна процесуальна поведінка не може розцінюватися як добросовісна, оскільки вона суперечить призначенню процесуальних прав, визначених статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, та фактично є спробою використати процесуальний механізм для досягнення результату, що не відповідає завданню господарського судочинства.
5.40. Відтак, висновок суду апеляційної інстанції, що прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі жодним чином не зачіпає інтереси ПП "Централ-К", та є підставою для закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України є правомірним.
5.41. Наведеним підтверджується необґрунтованість аргументів Скаржника, заявлених на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.4. Оскільки наведені Скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - залишенню в силі.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Централ-К" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025  у справі №  907/822/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Зуєв

Судді                                                                                                    І. Берднік

І. Міщенко