ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року 
м. Київ

cправа №  913/266/20(442/1520/18) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025
у справі № 913/266/20(442/1520/18)
за позовом   ОСОБА_1 
до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, 
про захист прав споживачів
у справі № 913/266/20
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮС-Металл"
до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" 
про банкрутство

ВСТАНОВИВ: 

Історія справи
1.    13.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по депозиту в розмірі 33347,26 доларів США та 71262,50 євро, що станом на 13.03.2018 за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) становила суму у розмірі 3136922 грн 07 коп.
2. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.03.2018 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про захист прав споживача.
3. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.08.2018 підготовче провадження у даній справі закрито, залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Романа Анатолійовича, призначено справу до судового розгляду по суті.
4. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2018 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживача задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 заборгованість по депозиту в розмірі 33347,26 доларів США та 71262,50 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.03.2018 становить 3136922 грн 07 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.
5. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.09.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2018 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживача відмовлено.
6. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 10.09.2020 скасовано. Матеріали справи №442/1520/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживачів, вирішено передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа №    913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".
7. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.12.2021 справу №913/266/20(442/1520/18) прийнято до провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
8. Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2328355 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2336449 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1352139 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2359921 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1388431 від 25.09.2015 в розмірі 5597,55 доларів США; стягнуто з ПАТ "Українська інноваційна компанія" в дохід Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору в розмірі 407,55 грн; в іншій частині позову відмовлено.
8.1. Суд першої інстанції виходив з того, що судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 16.10.2024 у справі №913/266/20, серед іншого, зазначила, що неодноразові рішення органу управління ПАТ «Український інноваційний банк» про внесення відповідних змін щодо зміни назви, місцезнаходження акціонерного товариства, нової редакції статуту, видів діяльності товариства та призначення органів управління, не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цією юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку із здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, а отже ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків.
-Суд першої інстанції врахувавши здійснене Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування коштів за банківськими вкладами, дійшов до висновку, що вимога позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» заборгованості за договором банківського вкладу №10-2328355 від 25.09.2015, договором банківського вкладу №10-2336449 від 25.09.2015, договором банківського вкладу №10-1352139 від 25.09.2015, договором банківського вкладу №10-2359921 від 25.09.2015, договором банківського вкладу №10-1388431 від 25.09.2015 є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню частково в розмірі 5597,55 доларів США. В іншій частині за вказаною вимогою, відмовлено.
-Водночас, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимога позивача ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», в частині стягнення сум банківського вкладу за договорами про розміщення банківського вкладу №10-1266221 від 01.07.2015, №10-1353196 від 25.09.2015, №10-1353853 від 25.09.2015 в розмірі 18320,34 доларів США та суми банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2325606 від 21.09.2015 в розмірі 71262,50 Євро не є доведеною належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.
9. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) скасовано в частині стягнення з ПАТ "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2328355 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2336449 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1352139 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2359921 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1388431 від 25.09.2015 в розмірі 5597,55 доларів США. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) щодо обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову та викладено її в редакції цієї постанови.

9.1. Суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові         № 925/698/16 від 10 грудня 2019 року, необхідно розглядати як вирішення виключної правової проблеми, дослідження якої має суттєве значення для розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема про обсяг прав та обов`язків ПАТ "Українська інноваційна компанія" як правонаступника банківської установи у кредитно-банківських, цивільних, депозитних та інших правовідносинах. Такі висновки є актуальними незалежно від того, чи є постанова Великої палати Верховного Суду остаточною у вирішенні справи.
-На думку апеляційного господарського суду, місцевий господарський суд не врахував, що висновки у постанові Великої палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року для даної справи мають значення не як преюдиція, а як правозастосування, що є не тотожним за своїм змістом. Суд першої інстанції відійшов від запропонованого правозастосування Великої Палати         Верховного Суду без будь-якого обґрунтування такого відступлення по суті, обмежившись лише твердженням про неостаточність такої постанови.
-Ураховуючи наведене колегія суддів зазначила, що Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" не є банківською установою, а отже не є належним боржником у правовідносинах, які склались за договорами банківського вкладу з ОСОБА_1, відтак не є належним відповідачем у такому спорі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18), у якій скаржник просить Суд:
- скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 у цій справі;
- змінити рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у даній справі в частині стягнення з ПАТ "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 сум банківських вкладів за Договором про розміщення банківського вкладу №10-2328355 від 25.09.2015, Договором про розміщення банківського вкладу №10-2336449 від 25.09.2015, Договором про розміщення банківського вкладу №10-1352139 від 25.09.2015, Договором про розміщення банківського вкладу №10-2359921 від 25.09.2015, Договором про розміщення банківського вкладу №10- 1388431 від 25.09.2015 в розмірі 5597,55 доларів США, стягнувши грошові кошти в розмірі 7951,00 доларів США.
-скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення суми банківських вкладів - за Договором про розміщення банківського вкладу №10-1266221 від 01.07.2014 на суму 13920,34 доларів США, за Договором про розміщення банківського вкладу №10-1353196 від 29.05.2015 на суму 1000,00 доларів США, за Договором про розміщення банківського вкладу №10-1353853 від 03.06.2015 на суму 3400,00 доларів США, за Договором про розміщення банківського вкладу №10-2325606 від 21.09.2015 на суму 71262,50 євро, стягнувши грошові кошти в розмірі 71262,50 євро та 18320,34 доларів США.

10.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункти 1, 2 частини 2 статті 287 ГПК України та в обґрунтування зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме:
- у постановах Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 921/534/23, від 18.02.2025 у справі №915/741/21, від 26.02.2025 у справі № 908/401/18, від 20.03.2025 у справі №902/538/16, від 20.03.2025 у справі №909/578/17, згідно з якими визначається, що ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до її статуту. Отже, такі зміни не спростовують наявність зобов`язань, які виникли за відповідними договорами;
- у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №905/1328/17, від 26.02.2020  у справі №192/309/18, від 18.09.2019 у справі №303/4128/17, від 14.02.2018 у справі №812/10224/13-а, від 07.03.2018 у справі №К/9901/10396/18, згідно з якими зміна найменування товариства не свідчить про припинення суб`єкта господарювання як юридичної особи шляхом її реорганізації, з огляду на що зазначені обставини не можуть бути підставою для висновку про те, що такий суб`єкт є відмінним від відповідної юридичної особи, сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна назви акціонерного товариства не є його реорганізацією;
- у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2025  у справі №306/44/22, якою виснувано, що договір банківського вкладу є реальним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу), а частиною 1 статті 1059 ЦК України розмежовано власне письмову форму (тобто коли вчиняється сторонами письмовий договір, який підтверджує внесення коштів вкладником) та замінники письмової форми договору банківського вкладу (зокрема, ощадна книжка, сертифікат чи інший документ, коли письмовий договір не вчинявся сторонами). Письмова форма договору банківського вкладу внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми банку;
-  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц, яка визначає, що саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
В обґрунтування пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.12.2019 та застосованого судом апеляційної інстанції.
Скаржник звертає увагу на те, що ні скаржник, ні відповідач не були учасниками справи №925/698/16, а Велика Палата Верховного Суду не досліджувала обставин щодо правовідносин, які виникли між переліченими особами щодо запровадження процедур проблемності, тимчасової адміністрації та ліквідації, тому постанова в зазначеній справі не має преюдиційного значення для цієї справи. Беручи до уваги наявність спільної окремої думки 9 із 20 суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови від 10.12.2019  у справі №925/698/16, скаржник вважає необхідним відступ від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у зазначеній постанові та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, зокрема, виходячи з аргументів, викладених у вказаній окремій думці. На думку скаржника, ця справа містить виключну правову проблему щодо таких питань: 1) чи тягне за собою зміна назви юридичної особи правонаступництво; 2) чи деформує зміна назви юридичної особи та зміна видів її діяльності зміст цивільних відносин, в яких юридична особа є учасником, та чи вимагає відновлення таких відносин шляхом правонаступництва; 3) чи може укладатися правочин між юридичною особою з попередньою назвою та юридичною особою з новою назвою, якщо лише відбувається зміна назви юридичної особи, при тому, що ідентифікаційний код юридичної особи є незмінним; 4) чи можливе одночасне існування в Україні двох діючих юридичних осіб з одним ідентифікаційним кодом (проте з різними видами діяльності та з різними органами управління), при цьому інформація у ЄДР міститься лише щодо однієї організації. 

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

11. Відзиву не надано.

Провадження у Верховному Суді

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №913/266/20(442/1520/18) визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2025.
13. Ухвалою Верховного Суду від 21.08.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) та призначено до розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 913/266/20(442/1520/18) на 08 жовтня 2025 року о       12:40 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.
14. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №913/266/20(442/1520/18) визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка    К.М., Погребняка В.Я.,  що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025.

15. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року відкладено розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , яка подана на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) на 29 жовтня 2025 року о  12:40 у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
16. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід частково задовольнити, з огляду на таке.  

17. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
18. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
19. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
20. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
21. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів. 
22. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. 
23. Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по депозиту в розмірі 33347,26 доларів США та 71262,50 євро, що станом на 13.03.2018 за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) становила суму у розмірі 3136922 грн 07 коп.
24. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено та  стягнуто з ПАТ "Українська інноваційна компанія" на користь позивача депозитну заборгованість у розмірі 33 347,26 дол. США та 71 262,50 євро, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2018 року становить суму у розмірі 3 136 922,07 грн. 

-Рішення суду першої інстанції було мотивовано тим, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" є правонаступником ПАТ «Укрінбанк», з яким позивач уклав договори, і станом на день звернення до суду з позовом відповідачем не виконано в повному обсязі умови договорів банківського вкладу та не повернуто кошти, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення з відповідача суми депозитної заборгованості.

25. Постановою Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

-Постанова апеляційного суду була мотивована тим, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав подання позову до неналежного відповідача. Апеляційний суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 зазначала, що після запровадження Фондом у банку тимчасової адміністрації повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень пункту 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

26. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 10.09.2020 скасовано. Матеріали справи №442/1520/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживачів, вирішено передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа №    913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

-Постанова Касаційного цивільного суду була мотивована тим, що виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства (ст. 7, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства), спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що стосуються укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
27. Постанова суду касаційної інстанції набрала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
28. В контексті наведеного, слід відзначити, що у наведеній постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 фактично визначено юрисдикцію для розгляду справи, яка наразі переглядається, а саме, розгляд в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
29. Предметом спору у цій справі №913/266/20(442/1520/18), є майнові вимоги ОСОБА_1 до боржника - ПАТ "Українська інноваційна компанія", щодо якого ухвалою Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року порушено провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство.

30. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту. 

31. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 

32. Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 Цивільного кодексу України).

33. Звертаючись з позовом у цій справі, ОСОБА_1 послався на неповернення боржником отриманих від ОСОБА_1 коштів за договорами про розміщення банківського вкладу.
34. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" та ПАТ "Укрінбанк" є однією юридичною особою з різними назвами, з якою ОСОБА_1 уклав договори банківського вкладу. Оскільки кошти, внесені за цими договорами, не були повернуті, суд визнав порушення з боку боржника та, з урахуванням часткового відшкодування Фондом гарантування вкладів, задовольнив позов частково.
35. Водночас суд відмовив у решті вимог, оскільки позивач не зміг довести факту укладення ще чотирьох договорів - не надав підтверджуючих документів про внесення коштів, як цього вимагає закон, адже без письмової форми або ощадного сертифікату наявність вкладу вважатися доведеною не може.
36. Апеляційний господарський суд у оскаржуваній постанові зазначив, що Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" не є банківською установою, а отже не є належним боржником у правовідносинах, які склались за договорами банківського вкладу з ОСОБА_1, відтак не є належним відповідачем у такому спорі.
37. При цьому, суд другої інстанції послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року (за позовом Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Білої Ірини Володимирівни) до Публічного акціонерного товариства «Первомайський молочноконсервний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочна компанія «Волошкове поле» та Публічного акціонерного товариства «Юрія» про стягнення 39 562 812,41 грн) про те, що належним суб`єктом, уповноваженим представляти банк у спірних правовідносинах після запровадження у банку тимчасової адміністрації, є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до положень п. 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". 
38. Судом другої інстанції не надано правової оцінки аргументам апеляційної скарги про обґрунтованість позовних вимог, оскільки вирішальним для розгляду справи, на переконання суду апеляційної інстанції, є питання належності відповідача. 
39. Пославшись на те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є банківською установою та не має правового статусу, який би дозволяв нести зобов`язання ПАТ «Укрінбанк» за договорами банківського вкладу, суд другої інстанції дійшов висновків про відсутність належного відповідача, що  унеможливлює правову оцінку змісту вимог по суті.
40. Верховний Суд не погоджується з наведеним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
41. Як вбачається з обставин, встановлених господарськими судами під час розгляду цієї справи, юридичну особу (ідентифікаційний код 05839888), яка наразі має назву ПАТ "Українська інноваційна компанія", було створено з метою здійснення банківської діяльності та найменовано ПАТ "Український інноваційний банк". На підставі виданої НБУ банківської ліцензії та внесення запису регулятором до Державного реєстру банків ПАТ "Укрінбанк" набуло статусу банка. 
42. Правління НБУ у межах визначеної законом компетенції прийняло щодо Банка, зокрема, постанову від 24.12.2015 №934 про віднесення до категорії неплатоспроможних і від 22.03.2016 №180 про відкликання банківської ліценції та ліквідацію, а виконавча дирекція Фонду - рішення від 24.12.2015 №239 про затвердження тимчасової адміністрації та від 22.03.2016 №385 про початок процедури ліквідації. Однак зазначені постанови Правління НБУ та рішення Фонду скасовано судовими рішеннями у справах №826/5325/16 і №826/14033/17, які набрали законної сили, є чинними та обов`язковими до виконання в силу приписів статті 129 Конституції України, статей 2, 326 Господарського процесуального кодексу України. 
43. Верховний Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 913/266/20. У зазначеній постанові Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду дійшов, зокрема, таких висновків: 
- статус банка набувається з моменту прийняття НБУ рішення про видачу банківської ліцензії з одночасним внесенням регулятором запису до Державного реєстру банків, тоді як втрата юридичною особою такого статусу відбувається у результаті завершення реорганізації банка або його ліквідації за спеціальною процедурою, здійснюваною (за винятком процедури добровільної ліквідації) державною спеціалізованою установою - Фондом у визначеному банківським законодавством порядку, кінцевим наслідком чого [реорганізації чи ліквідації] є здійснення НБУ запису в Державному реєстрі банків про припинення банка. При цьому відкликання банківської ліцензії не є самостійною підставою для втрати юридичною особою статусу банка;
- Фонд є установою, що виконує спеціальні функції, зокрема, щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації. У визначених законом випадках Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду (згідно з частиною 1 статті 1, частиною 1 статті 3, частиною 1 статті 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб");
- Фонд у день отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банка та не пізніше наступного робочого дня розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банка (згідно з частиною 5 статті 77 Закону "Про банки і банківську діяльність", частиною 4 статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб");
- з дня початку процедури ліквідації банка, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банка та органів контролю, а у випадку, якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка тимчасова адміністрація банка припиняється (згідно із пунктом 1 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банка врегульовані статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
- відсутність належного законодавчого регулювання (порядку "відновлення" банківської ліцензії у випадку скасування судовим рішенням відповідних рішень НБУ та Фонду, спрямованих на здійснення процедури виведення банка з ринку) та невжиття державним органом (НБУ) відповідних заходів призвело до правової невизначеності як щодо статусу ПАТ "Український інноваційний банк" (нова назва - ПАТ "Українська інноваційна компанія"), так і щодо визначення органу / суб`єкта, наділеного повноваженнями на управління такою юридичною особою;
- зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цієї юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку зі здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, отже, ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків;
- зміна найменування банка без попереднього погодження НБУ чи зміна організаційно-правової форми без здійснення процедури реорганізації банка в установленому банківським законодавством порядку не допускаються, тому відповідні зміни до статуту самі по собі не могли бути підставою для втрати зазначеним товариством статусу банка;
- внаслідок бездіяльності центрального органу державного управління (НБУ), а також через незапровадження органом законодавчої влади нормативного регулювання порядку "відновлення" банківської ліцензії у випадку скасування судовими рішеннями відповідних рішень НБУ та Фонду, спрямованих на здійснення процедури ліквідації банка, чи порядку подальшого виведення неплатоспроможного банка з ринку за цих умов, Боржника варто вважати таким, що був позбавлений можливості зберігати правовий статус банка;
- з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року здійснення судової процедури банкрутства ПАТ "Українська інноваційна компанія" у визначеному законодавством про банкрутство порядку є формою реалізації Компанією та усіма її кредиторами права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Такий порядок дій стабілізує правову ситуацію навколо зазначеного товариства і забезпечить захист прав та інтересів усіх учасників спірних правовідносин.
44. При цьому Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2024 у справі № 913/266/20 взяв до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16, щодо повноважень Фонду на управління банком попри скасування у судовому порядку як рішення Фонду про початок процедури ліквідації, так і рішення про запровадження тимчасової адміністрації), однак встановив, що здійснення Фондом ліквідації ПАТ "Український інноваційний банк" (наразі - ПАТ "Українська інноваційна компанія") виявилося неможливим, позаяк єдиною встановленою законом підставою для початку такої процедури є відповідне рішення Правління НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
45. За відсутності нормативного регулювання продовження процедури виведення банку з ринку шляхом ліквідації у випадку скасування у судовому порядку рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії саме НБУ як уповноваженому суб`єкту на здійснення банківського нагляду належало прийняти у межах своєї компетенції відповідні рішення, чого зроблено не було.
46. Водночас у справах № 826/15260/17 і № 826/11199/16 суди відмовили у задоволенні позовів Фонду про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (у тому числі відповідно до рішень загальних зборів від 13.07.2016), тоді як НБУ не звертався з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів, змін до статуту чи скасування записів у ЄДР, незважаючи на те, що з моменту ухвалення відповідних рішень минуло вже понад шість років.
47. Верховний Суд послідовно та неодноразово висновував, що ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до її статуту. Отже, такі зміни не спростовують наявність зобов`язань, які виникли за відповідними договорами. 
(постанови: від 11 серпня 2025 року cправа №    913/266/20(908/387/19); від 21 серпня 2025 року справа №    913/266/20(913/119/21); від 07 серпня 2025 року cправа №    913/266/20(913/111/21).
48. У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції безпідставно не надав належної правової оцінки доводам і доказам, які стосуються обґрунтованості позову по суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а тому і не здійснив належного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції та дійшов передчасного висновку про скасування зазначеного рішення та відмові у позові.
49. Апеляційний господарський суд, пославшись на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками судової палати не врахував, що свої висновки Велика Палата Верховного Суду  у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року зробила раніше в часі, тобто до  постановлення господарським Луганської області ухвали від 15.05.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Українська інноваційна компанія" та до ухвалення остаточного рішення  Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду постанови від 16.10.2024 у справі №    913/266/20, яким  ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 у справі № 913/266/20 про відкриття у справі про банкрутство залишено без змін, тобто апеляційний господарський суд застосував нерелевантні висновки до цієї справи.
50. Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
51. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
52. У рішенні від 09.03.2011 у справі «Буланов та Купчик проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом.
53. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
54. Апеляційний господарський суд у оскаржуваній постанові фактично позбавив ОСОБА_1 отримати право «вирішення» спору судом та  поставив під сумнів постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №442/1520/18, який визначив юрисдикцію для розгляду цієї справи - в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
55. Оскільки доводи касаційної скарги частково підтвердилися,  колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 74, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, із належним дослідженням зібраних у справі доказів, а також застосуванням усіх наданих йому процесуальним законом повноважень, а тому наявні підстави для часткового задоволення скарги, скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
56. Водночас, вимоги касаційної скарги, які стосуються зміни та  скасування рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у цій справі, в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення суми банківських вкладів, є передчасними, оскільки суд другої інстанції не здійснив апеляційний перегляд позовних вимог по суті, обмежившись висновками про неналежність відповідача.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
57. Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
58. З огляду на зазначене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
59. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи учасників справи, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого - ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Судові витрати
60. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) скасувати.

3. Справу №913/266/20(442/1520/18) направити на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       С.В. Жуков
Судді                                                                                                        К.М. Огороднік
                                                                                                    В.Я. Погребняк