УХВАЛА

03 листопада 2025 року 
м. Київ

Справа №  902/1125/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Власова Ю. Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року (суддя Нешик О.С.) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року (колегія у складі: головуючий суддя Коломис В. В.; судді: Павлюк І. Ю., Розізнана І. В.)

у справі № 902/1125/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (далі - ТОВ "Вінницягаз Збут", скаржник) на рішення Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року у справі № 902/1125/20. Вказана касаційна скарга була подана 17 жовтня 2025 року до Верховного Суду через систему "Електронний суд".

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2025 року для розгляду зазначеної касаційної скарги у справі №  902/1125/20 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Колос І. Б.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ТОВ "Вінницягаз Збут", Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке. 

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами першою і третьою статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

ТОВ "Вінницягаз Збут" у касаційній скарзі посилається, зокрема, на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України.

ТОВ "Вінницягаз Збут" у касаційній скарзі зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили докази, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд. Однак, скаржник у тексті касаційної скарги не наводить чіткого переліку тих доказів, які на його думку, не були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, скаржник не навів належного обґрунтування передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.

Отже, касаційна скарга ТОВ "Вінницягаз Збут" оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки скаржником не обґрунтовано передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав) касаційного оскарження.

Також відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Верховний Суд установив, що ТОВ "Вінницягаз Збут" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (далі - АТ "Вінницягаз") у листопаді 2020 року. Її предметом є 2 вимоги немайнового характеру про:
- визнання неправомірними дій АТ "Вінницягаз" щодо надання, починаючи з 01 вересня 2018 року, недостовірних об`ємів газу, спожитих побутовими споживачами;
- зобов`язання АТ "Вінницягаз" надати ТОВ "Вінницягаз Збут" достовірну інформацію щодо обсягів природного газу про фактично спожитий газ побутовими споживачами, починаючи з 01 вересня 2018 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року установлено в розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, , іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, з огляду на вимоги касаційної скарги, розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду касаційної інстанції становить 6 726,40 грн (2 102,00 грн х 2 х 200 % х 0,8).

Однак ТОВ "Вінницягаз Збут" не додало до касаційної скарги доказів сплати судового збору.

Оскільки до касаційної скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, касаційна скарга в цій частині також підлягає залишенню без руху.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене касаційна скарга ТОВ "Вінницягаз Збут" підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення недоліків, шляхом:
1) подання доповнення до касаційної скарги, де слід зазначити які саме докази не були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень (у випадку, якщо це судове рішення оскаржується на підставі пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України);
2) надання суду оригіналу документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 6 726,40 грн за реквізитами, які зазначені на веб-сайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях", із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга).

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" на рішення Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року у справі № 902/1125/20 залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або засобами поштового зв`язку на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                           Ю. Л. Власов