ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/6569/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2025 (суддя Спичак О.М.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 (колегія суддів: Руденко М.А., Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.)
у справі за позовом Акціонерного товариства "Банк Альянс" (далі - АТ "Банк Альянс", Банк)
до ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Евотерра Азот" 
про стягнення 3 900 483,72 дол. США.
ВСТУП
1.          Під час розгляду цієї касаційної скарги перед Верховним Судом постало питання щодо наявності підстав часткового задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, які полягають у накладенні арешту на грошові кошти та корпоративні права, що належать відповідачеві.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
2.          АТ "Банк Альянс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 900 483,72 дол. США, з яких: 3 566 862,34 дол. США прострочена заборгованість за основним боргом, 39 577,51 дол. США поточна заборгованість за процентами та 294 043,87 дол. США прострочена заборгованість за процентами.
3.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2020 АТ "Банк Альянс" як кредитор та ТОВ "Евотерра Азот" як позичальник уклали договір №20-257/ЮК про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір), проте отримані позичальником від кредитора грошові кошти у встановлений кредитним договором термін разом з відсотками за користування кредитом не були оплачені, а оскільки виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором було забезпечено договором поруки №20-257/ЮК/П від 18.12.2020, який укладений між кредитором, позичальником та ОСОБА_1 як поручителем, то Банк просив стягнути заявлену суму з поручителя.
4. 05.06.2025 до Господарського суду міста Києва від АТ "Банк Альянс" надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту:
1)          в межах суми позову 3 900 483,72 дол. США на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належать відповідачу на праві власності;
2)          в межах суми позову 3 900 483,72 дол. США на корпоративні права, що належать відповідачу, а саме на: 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Логістика" (ЄДПРОУ 44063274); 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Азот" (ЄДРПОУ 44317312); 50% статутного капіталу ТОВ "Альянс Елеватор" (ЄДРПОУ 45320326); 50% статутного капіталу ТОВ "Інфоазот" (ЄДРПОУ 13918691); 100% статутного капіталу ТОВ "Бродівський Аграрій" (ЄДРПОУ 44173950);
3)          на право оренди земельних ділянок, що полягає у забороні відчуження та забороні передачі в заставу прав оренди земельних ділянок, які виникли на підставі договорів, укладених між відповідачем та Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області (ЄДРПОУ 22528612), а саме на: право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0153, площею 0,5 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.03.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0156, площею 0,6 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.03.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0158, площею 0,5 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.03.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0159, площею 0,6 га що виникло на підставі договору оренди землі від 12.07.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0160, площею 0,6 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.11.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0161, площею 0,6 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.11.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0162, площею 0,6 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.11.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0163, площею 0,6 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.11.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:001:0164, площею 0,5631 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.11.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:004:0011, площею 0,5 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.03.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:004:0012, площею 0,5 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.03.2023; право оренди земельної ділянка під кадастровим номером 5324886203:03:004:0013, площею 0,4 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 06.03.2023.
5.          В обґрунтування вказаної заяви Банк зазначив, що:
-          предметом позову є вимоги майнового характеру про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів; 
-           ОСОБА_1 під час розгляду справи в будь-який момент може як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, що беззаперечно в майбутньому, у разі задоволення позову, утруднить або унеможливить виконання судового рішення у цій справі;
-          наявні договори оренди, на підставі яких ОСОБА_1 здійснює користування земельними ділянками та те, що право оренди земельної ділянки, яке виникає на підставі договору оренди, укладеного орендодавцем та орендарем може відчужуватися, в тому числі продаватися на земельних торгах (право оренди земельної ділянки може бути об`єктом звернення стягнення державним (приватним) виконавцем під час примусового виконання рішення суду).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.06.2025, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025, частково задовольнив заяву про забезпечення позову та вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову 3 900 483,72 дол. США на грошові кошти, що належать відповідачу, та які знаходяться на всіх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на корпоративні права, що належать відповідачу, а саме на: 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Логістика"; 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Азот"; 50% статутного капіталу ТОВ "Альянс Елеватор"; 50% статутного капіталу ТОВ "Інфоазот"; 100% статутного капіталу ТОВ "Бродівський аграрій"; в іншій частині заяви відмовив.
7.          Суд першої інстанції зазначив, зокрема, таке:
-          невжиття заходів забезпечення позовних вимог щодо накладення арешту на грошові кошти та корпоративні права, які належать відповідачу в межах суми позову - 3 900 483,72 дол. США, може значно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вжиття такого заходу є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов;
-          визначені заявником заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог та ефективний захист оспорюваних прав та інтересів заявника;
-          в решті вимог заяви відмовлено, оскільки доказів володіння ОСОБА_1 будь-яким іншим майном, ніж корпоративними правами, Банк не надав, у зв`язку з чим не довів вимоги про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , а оскільки орендодавцем спірних земельних ділянок є Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області, то орендар (відповідач) не набув право відчужувати, передавати в заставу право оренди відносно вказаних позивачем земельних ділянок, тож відсутні підстави для накладення арешту на вказані позивачем земельні ділянки. 
8.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
-          виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів;
-          невжиття заходів забезпечення позовних вимог щодо накладення арешту на грошові кошти та корпоративні права, які належать відповідачу в межах суми позову може значно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вжиття такого заходу є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов;
-          у відповідача наявна можливість здійснити розпорядчі дії щодо своїх коштів та корпоративних прав на користь третіх осіб у будь-який момент і у випадку вчинення таких дій можливість захисту прав і інтересів позивача фактично нівелюється;
-          обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним;
-          у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника;
-          обраний заявником захід забезпечення позову не обмежує відповідача в реалізації його корпоративних прав та не перешкоджає господарській діяльності вказаних товариств, а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких сприятиме поновленню прав позивача у випадку задоволення позовних вимог;
-          відповідач не спростовує факт існування спору між сторонами (враховуючи презумпцію правомірності правочину), а доказів на спростування підстав для накладення арешту на грошові кошти та корпоративні права він до суду першої інстанції не надав; 
-          посилання ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором також і згідно укладених між позичальником - ТОВ "Евотерра Азот" (як заставодавцем) та Банком (як заставодержателем) договорів застави, які долучені ОСОБА_1 до матеріалів апеляційної скарги, не були подані до суду першої інстанції та, відповідно, не досліджувались ним, скаржник не навів обґрунтувань винятковості випадку та причин, що об`єктивно не залежали від нього для надання таких доказів суду першої інстанції, тож суд апеляційної інстанції відповідно до ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) додаткові докази не приймає до уваги; крім того, позовні вимоги заявлені до поручителя, а не позичальника.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
9. 31.07.2025 ОСОБА_1 через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
10.           ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що:
1)          суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 (щодо застосування статей 136, 137 ГПК);
2)          суди не врахували висновки, викладені у постановах від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21, від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20 (щодо застосування ст.136 ГПК в частині доказування наявності обставин для забезпечення позову).
11.          03.09.2025 надійшов відзив АТ "Банк Альянс", в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
12.          У відзиві АТ "Банк Альянс" зазначає, зокрема, таке:
-          позиція скаржника проте, що зобов`язання позичальника кредитним договором забезпечені заставою майна позичальника, за рахунок якого можливо здійснити погашення наявної заборгованості, не відповідає дійсності та не заслуговує на увагу;
-          оскаржувані судові рішення в повній мірі забезпечують баланс інтересів як позивача, зберігаючи активи відповідача, за рахунок яких можливе виконання судового рішення, так і відповідача, оскільки арешт, як забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження його майнових прав: 1) арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним; 2) відповідач зможе здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок буде визначений для здійснення видаткових операцій;
-          застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та корпоративні права безумовно сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та забезпечує ефективний захист прав та інтересів позивача, оскільки унеможливлює зменшення обсягу майна, на яке можливо звернути стягнення під час виконання судового рішення;
-          суди попередніх інстанцій врахували, що в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - Об`єднана палата) від 03.03.2023 у справі №905/448/22 сформовано позицію, відповідно до якої у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача; вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін; аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №922/3929/23, від 19.02.2024 у справі №906/952/23, від 06.12.2023 у справі №917/805/23, від 11.10.2023 у справі №916/409/21, від 15.09.2023 у справі №916/2359/23, від 08.08.2023 у справі №922/1344/23, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22), що свідчить про усталеність судової практики з цього питання;
-          оскаржувані судові рішення прийняті з дотриманням нормам матеріального і процесуального права; відповідно до фактичних обставинам справи; на підставі обґрунтованих доводів Банку щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням правових позицій Верховного Суду; з дотриманням принципу збалансованості інтересів сторін: заходи забезпечення, є адекватними та співмірними.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
13.          Верховний Суд ухвалою від 22.08.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 розгляд касаційної скарги призначив у порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо підстав касаційного оскарження
14.          Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на, зокрема, ухвали суду першої інстанції, зазначені в, зокрема, п.25 ч.1 ст.255 цього Кодексу (про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця), після їх перегляду в апеляційному порядку.
15.          Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абз.2 ч.2 ст.287 ГПК).
16.          Скаржник помилково ототожнює підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1-4 ч.2 ст.287 ГПК, які стосуються виключно випадків оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК (зокрема, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції), та підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 ст.287 ГПК, що врегульовані окремо.
17.          Виключні випадки, передбачені п.1 ч.2 ст.287 ГПК (на які посилається скаржник), не застосовуються в контексті підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 ч.1 ст.287 ГПК.
18.          За таких обставин не береться до уваги посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду (вказані обґрунтування можуть братися до уваги лише як допоміжні аргументи), оскільки відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Щодо обґрунтованості часткового задоволення заяви про забезпечення позову
19.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що обов`язок доказування наявності обставин, які б свідчили про дійсний фінансовий стан відповідача та підтверджували реальну загрозу неможливості виконання судового рішення, покладається на заявника; заходи забезпечення позову застосовуються лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
20.          Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.
21.          Верховний Суд щодо цих доводів скаржника зазначає таке.
22.          Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
23.          Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.
24.          Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
25.          Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.
26.          З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується вжиття певного виду забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20).
27.          При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
28.          Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
29.          Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13 ГПК).
30.          Предметом спору у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення з відповідача, як поручителя за кредитним договором, грошових коштів у сумі 3 900 483,72 дол. США, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (третя особа у справі - ТОВ "Евотерра Азот") зобов`язань за кредитним договором.
31.          Позивач у заяві про забезпечення позову, зокрема, просив суд накласти арешт в межах суми позову 3 900 483,72 дол. США на грошові кошти, що належать відповідачу, та які знаходяться на всіх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на корпоративні права згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що належать відповідачу, а саме на: 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Логістика"; 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Азот"; 50% статутного капіталу ТОВ "Альянс Елеватор"; 50% статутного капіталу ТОВ "Інфоазот"; 100% статутного капіталу ТОВ "Бродівський аграрій", з чим погодилися суди попередніх інстанцій.
32.          Отже, виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. 
33.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
34.          Однак, такі доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, оскільки з оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій врахували, що виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів; відповідач не спростовує факт існування спору між сторонами (враховуючи презумпцію правомірності правочину) та має можливість здійснити розпорядчі дії щодо своїх коштів та корпоративних прав на користь третіх осіб у будь-який момент.
35.          Верховний Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Обраний Банком та застосований судами захід забезпечення позову є належним, відповідає предмету спору та узгоджується із способом захисту порушеного права.
36.          Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20, від 21.01.2022 у справі №910/5079/21.
37.          Крім того, позиція скаржника зводиться до того, що доводи Банку про ймовірне утруднення виконання судового рішення у справі є необґрунтованими/недоведеними та базуються лише на припущеннях, за відсутності будь-яких доказів, які б свідчили про дійсний фінансовий стан відповідача та підтверджували реальну загрозу неможливості виконання судового рішення. Скаржник вважає, що обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
38.          Разом з тим, такі доводи скаржника суперечать усталеній позиції Верховного Суду щодо доведення можливості відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном при розгляді заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
39.          Верховний Суд звертає увагу на те, що Об`єднана палата у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 дійшла висновку, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
40.          Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №922/3929/23, від 19.02.2024 у справі №906/952/23, від 06.12.2023 у справі №917/805/23, від 11.10.2023 у справі №916/409/21, від 15.09.2023 у справі №916/2359/23, від 08.08.2023 у справі №922/1344/23, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22. При цьому, суди попередніх інстанцій врахували наведену вище позицію Об`єднаної палати.
41.          Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, на яку посилається скаржник, визнав помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що під час вирішення питання про забезпечення позову заявнику необхідно надати докази можливого відчуження майна, оскільки ці висновки суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати від 03.03.2023 у справі №905/448/22. 
42.          За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що  застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22.
43.          Отже, не знайшли своє підтвердження доводи скаржника щодо обов`язку заявника (позивача) додатково доводити існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі (про стягнення з відповідача заборгованості) за умови задоволення судом позову.
Щодо договорів застави
44.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що на забезпечення виконання зобов`язань позичальника ТОВ "Евотерра Азот" за кредитним договором, він та Банк уклали договори застави (зі змінами і доповненнями); заставна вартість предметів застави за вказаними договорами становить 42 914 964,22 грн, що на дату звернення позивача з заявою про забезпечення позову - 05.06.2025 відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долара США дорівнювало 1 034 521,80 доларів США.
45.          Верховний Суд щодо цих доводів скаржника зазначає таке.
46.          Як вбачається з оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, укладені між позичальником - ТОВ "Евотерра Азот" (як заставодавцем) та Банком (як заставодержателем) договори застави були долучені ОСОБА_1 лише до матеріалів апеляційної скарги; договори застави, про які вказує ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не були подані до суду першої інстанції та, відповідно, не досліджувались ним.
47.          Статтею 269 ГПК визначені межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
48.          Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
49.          Суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 не навів обґрунтувань винятковості випадку та причин, що об`єктивно не залежали від нього для надання таких доказів суду першої інстанції, з огляду на що, керуючись ч.3 ст.269 ГПК, суд не прийняв до уваги додаткові докази, подані ОСОБА_1 .
50.          Втім, суд апеляційної інстанції не врахував, що заява АТ "Банк Альянс" про забезпечення позову надійшла до Господарського суду міста Києва 05.06.2025.
51.          Відповідно до частин 1, 3-5 с.140 ГПК заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
52.          Ухвалу про часткове задоволення заяви АТ "Банк Альянс" про забезпечення позову Господарський суд міста Києва постановив 06.06.2025, тобто на наступний день після надходження відповідної заяви.
53.          Враховуючи це, ОСОБА_1 фактично не мав можливості подати докази (договори застави) безпосередньо до суду першої інстанції. 
54.          Однак, суд апеляційної інстанції не врахував обставини неможливості подання доказів безпосередньо до суду першої інстанції, помилково не взяв до уваги та не надав оцінку договорам застави та, відповідно, доводам ОСОБА_1 про те, що вказаними договорами вже забезпечено виконання зобов`язань позичальника ТОВ "Евотерра Азот" за кредитним договором на суму 1 034 521,80 доларів США. 
55.          При цьому, суд касаційної інстанції в силу ст.300 ГПК не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
56.          Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК).
57.          Отже, знайшли своє підтвердження доводи скаржника про те, що передчасним є вжиття заходів забезпечення позову на суму 1 034 521,80 доларів США.
58.          Враховуючи це, оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін в частині вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту в межах суми позову 2 865 961,92 (3 900 483,72 - 1 034 521,80 = 2 865 961,92) доларів США на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , та які знаходяться на всіх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на корпоративні права, що належать ОСОБА_1 , а саме на: 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Логістика"; 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Азот"; 50% статутного капіталу ТОВ "Альянс Елеватор"; 50% статутного капіталу ТОВ "Інфоазот"; 100% статутного капіталу ТОВ "Бродівський аграрій", а в іншій частині (про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту в межах суми позову 1 034 521,80 доларів США) - скасуванню.
59.          Оскільки порушення норм процесуального права допущені лише судом апеляційної інстанції, який помилково не взяв до уваги докази, подані ОСОБА_1 , то заява АТ "Банк Альянс" про вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти та корпоративні права в межах суми позову 1 034 521,80 доларів США, підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
60.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
61.          Пунктом 1 ч.3 ст.310 ГПК передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
62.          Згідно із ч.4 ст.310 ГПК справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
63.          Вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч.1 ст.316 ГПК).
64.          Враховуючи це, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - залишенню без змін в частині вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту в межах суми позову 2 865 961,92 (3 900 483,72 - 1 034 521,80 = 2 865 961,92) доларів США на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , а також на корпоративні права, що належать ОСОБА_1 , а саме на: 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Логістика"; 50% статутного капіталу ТОВ "Евотерра Азот"; 50% статутного капіталу ТОВ "Альянс Елеватор"; 50% статутного капіталу ТОВ "Інфоазот"; 100% статутного капіталу ТОВ "Бродівський аграрій", а в іншій частині (про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту в межах суми позову 1 034 521,80 доларів США) - скасуванню та направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Судові витрати
65.          Оскільки Верховний Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (ч.14 ст.129 ГПК).
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 у справі №910/6569/25 в частині часткового задоволення заяви Акціонерного товариства "Банк Альянс" про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову 2 865 961,92 доларів США на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , та які знаходяться на всіх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на корпоративні права, що належать ОСОБА_1 , а саме на: 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евотерра Логістика"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евотерра Азот"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Елеватор"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфоазот"; 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бродівський аграрій" - залишити без змін.
3.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 у справі №910/6569/25 в частині залишення без змін ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2025 щодо часткового задоволення заяви Акціонерного товариства "Банк Альянс" про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову 1 034 521,80 доларів США на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , та які знаходяться на всіх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на корпоративні права, що належать ОСОБА_1 , а саме на: 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евотерра Логістика"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евотерра Азот"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Елеватор"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфоазот"; 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бродівський аграрій" - скасувати.
4.          Справу №910/6569/25 за заявою Акціонерного товариства "Банк Альянс" про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову 1 034 521,80 доларів США на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , та які знаходяться на всіх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на корпоративні права, що належать ОСОБА_1 , а саме на: 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евотерра Логістика"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евотерра Азот"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Елеватор"; 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфоазот"; 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бродівський аграрій" - направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                                        В. Студенець