ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2025 року 
м. Київ
cправа №  910/4456/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Бакуліної С. В., Губенко Н. М.,
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,
за участю представника позивача - Бойко А. Ю. (у порядку самопредставництва), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024, додаткове рішення цього ж суду від 26.09.2024
(суддя Підченко Ю. О.)
та постанов Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025
(головуюча Тарасенко К. В., суддів: Коробенко Г. П., Тищенко А. І.)
у справі за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд-11"
про стягнення 4 024 762 грн.
Короткий зміст позовних вимог 
1.          11.04.2024 Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі - Центр) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд-11" (далі - Товариство) про стягнення 4 024 762, 57 грн, з яких: пені у розмірі 1 531 492,05 грн і штрафу у сумі 2  187  845,78 грн, а всього за цим договором 3 719 337,83 грн, за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором підряду від 14.11.2022 № 26-23, а також пені у розмірі 125  763,13 грн і штрафу у сумі 179 661,61 грн, а всього за цим договором 305 424,74 грн, за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором підряду від 26.10.2023 № 43-23.
2.          Товариство зі свого боку заперечило проти позову із посиланням на те, що воно повністю і своєчасно виконало роботи, обумовлені названими договорами, які Центр прийняв й оплатив, тоді як пункт 7.4 договорів передбачає настання його відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій саме за порушення строків виконання робіт, а не за порушення строків для усунення виявлених недоліків (дефектів). Звернуло увагу на те, що наразі усуває недоліки у роботі і визначений самим Центром кінцевий строк такого виконання не настав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3.          14.10.2022 і 26.10.2023 Центр як замовник і Товариство як підрядник уклали договори підряду №№ 26-22, 43-23 на об`єкті "Реконструкція будівлі клубу-їдальні А-4 санаторію "Прикордонник-Немирів", розташованої за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, 26" (далі - договори №№ 26-22, 43-23). Строк їх виконання до 31.05.2025.
4.          У пунктах 2.3, 3.6 цих договорів сторони обумовили, що роботи виконуються підрядником у визначені цим договором строки, якісно, відповідають вимогам законодавства України, ДСТУ, ДБН, настановам, технічним умовам, проектно-кошторисній документації та договорів. Розрахунки здійснюються на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт і витрат (за формою КБ-3) відповідно до настанови з визначення вартості будівництва.
5.          Центр з мінусовими показниками підписав акти виконаних Товариством за цими договорами будівельних робіт за формою КБ-2в і довідки про вартість виконаних робіт і витрат за формою КБ-3.
6.          Центр оплатив вартість виконаних Товариством у 2022 році робіт за договором № 26-22 на суму 5 384 045,14 грн і виконаних у 2023 році робіт за цим же договором на суму 36  169 864,83 грн. За цим договором Центр також уносив Товариству аванс у сумі 8  345  504,95 грн.
7.          Центр також оплатив Товариству виконані ним у 2023 році роботи за договором №  43-23 на суму 8 023 670,94 грн.
8.          Згодом Центр виявив недоліки у цих роботах за договором № 26-22 на суму 31  254  939,70 грн, а за договором № 43-23 - на суму 2 566 594,43 грн і звернувся до Товариства про їх усунення, яке зобов`язалося їх безоплатно усунути. 
9.          У пункті 7.3 договорів сторони домовилися про те, що у разі виявлення недоліків (дефектів) у роботах (у тому числі якщо недоліки (дефекти) виявлені після прийняття та оплати робіт замовником) підрядник безоплатно їх усуває та, за необхідності, виконує додаткові роботи і відшкодовує збитки.
10.          Оскільки у цих договорах сторони не обумовили строки усунення недоліків, то 18.03.2024 замовник звернувся до підрядника з претензією, у якій установив ці строки, а саме: за договором підряду № 26-22 - до 31.05.2024, а за договором підряду № 43-23 - до 24.05.2024. Підрядник зі свого боку не висловив заперечень з цього приводу.
11.          Центр наполягав, що Товариство порушило строки усунення недоліків і виникла затримка виконання робіт, обумовлених названими вище договорами. 
12.          Пунктом 7.4 договорів обумовлено, що за порушення строків виконання зобов`язань підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості робіт за договором, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
13.          Центр звернувся до суду з цим позовом, заявивши вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу за прострочення термінів усунення недоліків, виявлених у цих роботах, а підставою такого нарахування визначив пункт 7.4 цих договорів, який передбачає настання його відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій саме за порушення строків виконання робіт.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
14.          18.07.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025, про відмову у позові на тій підставі, що Центр не довів обставин порушення Товариством строків саме виконання робіт за названими вище договорами, позаяк роботи виконані своєчасно. При цьому зауважили на тому, що за домовленістю сторін, обумовленою у пункті 7.4 договору, вони погодили відповідальність підрядника у вигляді стягнення з нього на користь замовника штрафних санкцій за порушення строків саме виконання робіт, а не строків усунення виявлених недоліків (дефектів). Оскільки Центр у претензії установив Товариству строк саме усунення недоліків (дефектів) за названими договорами до 24 та 31.05.2024, то передчасно звернувся до суду 11.04.2024. Наголосили на тому, що позивач підписав акти КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат КБ-3, які свідчать про своєчасне виконання обумовлених договорами робіт, але за наявності виявлених недоліків звернувся до суду, нарахувавши відповідачу штрафні санкції на порушення строків саме усунення недоліків.
15.          Суди визначили суперечливою позицію Центру, який заявив позовні вимоги про стягнення з Товариства штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт на підставі пункту 7.4 цих договорів, тоді як останнє роботи виконало у визначені строки і вони підписали названі вище акти та довідки про вартість виконаних робіт з мінусовими показниками за наявності виявлених недоліків, для усунення яких Центр установив строк. Тому суди розмежували поняття "порушення строків усунення недоліків (дефектів)" і "порушення строку виконання робіт", зазначивши, що акти про виконані роботи підписані, відповідно немає підстав для притягнення Товариства до відповідальності у порядку пункту 7.4 договору, яка настає у випадку порушення саме строків виконання робіт, а встановлені Центром у претензії строки усунення виявлених недоліків не сплинули.
16.          26.09.2024 цей же місцевий господарський суд ухвалив додаткове рішення про стягнення з Центру на користь Товариства 59 501 грн витрат на професійну правничу допомогу.
17.          13.03.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про зміну додаткового рішення і присудив до стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10  000 грн, у решті відмовив.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
18.          Центр оскаржив ці судові рішення і в касаційній скарзі просить їх скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, а судові витрати покласти на Товариство.
19.          На обґрунтування підстав касаційного оскарження послався на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), стверджуючи про порушення судами частини першої статті 14, частин першої, третьої статті 74, частин першої, другої статті 76, статей 78, 79 ГПК України, і неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №  922/856/23 (910/8719/22), від 24.04.2024 у справі № 922/3850/23, від 01.12.2021 у справі № 917/1082/20. 
20.          Узагальнено доводи скаржника зводяться до такого: 
-          у період з 21.02 по 09.04.2024 роботи, зазначені в актах приймання виконаних робіт форми № КБ-2в, не можуть вважатися виконаними та прийнятими позивачем, вони підписані з мінусовими показниками, позаяк недоліки не усунуті і позивач не позбавлений права нараховувати пеню та штраф за порушення строків виконання робіт;
-          суди неправильно витлумачили умови пунктів 7.3, 7.4 названих вище договорів;
-          апеляційний господарський суд не перевірив надані Центром докази і не дослідив їх на предмет належності, достовірності та вірогідності, обмежившись лише їх констатацією; 
-          суди помилково ототожнили поняття "порушення строків усунення недоліків (дефектів)" і "порушення строку виконання робіт", що призвело до втрати позивачем права вимагати від відповідача стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання будівельних робіт. Адже строк на безоплатне усунення недоліків, про який виснували суди, не є предметом цього спору. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
21.          Товариство у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, звернувши увагу на те, що станом на грудень 2023 року відповідач повністю виконав обумовлені названими договорами роботи, які Центр прийняв й оплатив, а строк для усунення допущених у цих роботах недоліків не закінчився, тому підстави для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій відсутні. При цьому не згодне з доводами Центру про те, що предметом позову у цій справі було стягнення штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань і про те, що суди помилися у визначенні предмета спору як стягнення штрафних санкцій за порушення строків усунення недоліків. Адже Центр мотивував свій позов порушенням Товариством строків саме усунення виявлених недоліків.
22.          Товариство також заявило, що очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд цієї справи у суді касаційної інстанції у сумі 30 000 грн, докази про що надасть у визначений частиною восьмою статті 129 ГПК України строк, оскільки на момент подання відзиву на касаційну скаргу об`єктивно не може точно зазначити остаточний розмір цих витрат. 
Позиція Верховного Суду
23.          Як визначили суди попередніх інстанцій, спір у цій справі виник між сторонами внаслідок заявлення Центром вимог до Товариства про стягнення штрафних санкцій за порушення строків усунення виявлених недоліків у виконаних останнім роботах, тоді як скаржник вважає помилковою таку кваліфікацію суду предмета спору, позаяк наполягає на тому, що заявляв вимоги про притягнення відповідача до такої відповідальності за порушення строків виконання робіт.
24.          У цьому контексті скаржник стверджує про те, що суди допустили порушення процесуальних норм щодо встановлення правильних обставин справи й об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів, а саме статей 14, 74, 76, 78, 79 ГПК України, які, на його переконання, інакше застосовуються, тоді як суди не врахували висновки Верховного Суду щодо правильного їх застосування, викладені у подібних правовідносинах у постановах, перелік яких зазначений у пункті 20 цієї постанови.
25.          Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. 
26.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №  154/3029/14-ц зазначала, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.
27.          Слід звернути увагу на те, що прерогатива судів попередніх інстанцій полягає у розгляді справ по суті та ухваленні за наслідком цього рішень. Натомість суд касаційної інстанції перевіряє законність рішень судів першої й апеляційної інстанцій, але лише в межах застосування норм права, а не фактів.
28.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц виснувала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
29.          У цій справі доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди Центру з наданою судами оцінкою зібраних доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямованих на необхідність їх переоцінки у тому контексті, який, на думку позивача, свідчить про незаконність відмови у його позові. 
30.          Кваліфікація предмета спору у господарському процесі - це визначення правової природи спору, його суті та об`єкта з метою встановлення відповідних норм права, що підлягають застосуванню. Іншими словами, це процес визначення, який саме вид правовідносин є предметом спору і які права та обов`язки сторін необхідно вирішити. 
31.          Правильна кваліфікація забезпечує застосування відповідних норм права, що є важливим для справедливого вирішення спору і саме на суд покладений обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Тобто визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
32.          Суди попередніх інстанцій у межах своєї компетенції перевірили обставини справи і встановили, що предметом спору у ній є стягнення штрафних санкцій за порушення строків усунення виявлених недоліків у виконаних відповідачем роботах. З`ясувавши, що ці строки не закінчені і Центр передчасно звернувся з цим позовом, намагаючись притягнути Товариство до відповідальності, відмовили у позові.
33.          Центр зі свого боку аргументує касаційну скаргу помилкою судів у визначенні предмета спору, позаяк наполягає на тому, що заявляв вимоги про притягнення відповідача до такої відповідальності за порушення строків саме виконання робіт. Аналогічні доводи Центр наводив в апеляційній скарзі і суд апеляційної інстанції їх спростував.
34.          Водночас Центр, стверджуючи у касаційній скарзі про порушення судами процесуальних норм права, намагається досягти результату неправильної кваліфікації судами попередніх інстанцій предмета спору у цій справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, який лише перевіряє правильність застосування норм права.
35.          Розгляд справ у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Суд касаційної інстанції у силу частин першої, другої статті 300 ГПК України не збирає нових доказів, не переоцінює і не досліджує їх, усе це прерогатива судів першої та апеляційної інстанцій, а лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
36.          Статті процесуального кодексу щодо доказів мають універсальний характер, тобто застосовуються в усіх справах, але з урахуванням обставин кожної з них. ГПК України закріплює загальні принципи, такі як обов`язок доказування, допустимість доказів, їх належність та достовірність, оцінка доказів судом тощо.
37.          На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
38.          За наслідком аналізу справ, на які послався Центр у касаційній скарзі, не можна стверджувати, що суд апеляційної інстанції помилково не врахував висновки Верховного Суду, зроблені у наведених ним у касаційній скарзі постановах. Адже статті 14, 74, 76, 78, 79 ГПК України мають універсальний характер і не можуть свідчити про їх порушення судами у тому випадку, коли скаржник не згоден із визначенням судами предмета спору. Висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам Верховного Суду у постановах, на які скаржник посилається, і це не зумовило різного застосування судами одних і тих же норм права, позаяк правовідносини у наведених Центром справах не є подібними.
39.          Так, у справі № 922/856/23 (910/8719/22) про банкрутство підприємства Банк оспорював договір, просив застосувати наслідки його недійсності і зобов`язати товариство звільнити приміщення. Верховний Суд скасував постанову апеляційного господарського суду і направив справу до цього ж суду на новий розгляд за наслідком допущення цим судом порушень норм процесуального права, який вийшов за межі позовних вимог та предмета доказування. Виснував, що у порушення вимог статей 14, 76 ГПК України, апеляційний господарський суд розглянув по суті вимогу, яка не заявлялась сторонами, та дослідив обставини, які не входять до предмета доказування у цьому спорі (адже вимога про недійсність спірного правочину мотивована виключно його нікчемністю).
40.          У справі № 922/3850/23 предметом спору було стягнення боргу, інфляційних втрат і 3  % річних унаслідок несвоєчасного повернення переплати за договором на розподіл природного газу, яку сторони визнали, а також визнали безспірність зарахованих за заявою відповідача вимог. Верховний Суд скасував постанову апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду залишив в силі на тій підставі, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі розгляду позовних вимог, помилково поклавши в основу свого рішення обставини неправомірності зарахування зустрічних однорідних вимог за договором, які не входили у предмет доказування.
41.          У справі № 917/1082/20 предметом спору було визнання незаконним і скасування розпорядження голови районної державної адміністрації стосовно земельних ділянок і оспорювався договір оренди земельної ділянки. Верховний Суд скасував постанову апеляційного господарського суду і направив справу до цього ж суду на новий розгляд через те, що, визнавши подані прокурором лист Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області й інформацію інженера-геодезиста неналежними доказами, не навів будь-якого обґрунтування цьому і фактично вдався до встановлення їх недопустимості без посилання на ознаки, передбачені статтею 77 ГПК України, а також не звернув увагу на подання адміністрацією заяви про часткове визнання позову і не навів будь-якого обґрунтування щодо відхилення цієї заяви.
42.          Утім, на відміну від цих справ, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, розглянувши вимогу про стягнення штрафних санкцій за порушення строків усунення виявлених недоліків у виконаних відповідачем роботах, не вийшли за межі позовних вимог, позаяк установили, що відповідач не порушив строки виконання робіт, а штрафні санкції позивач нарахував за несвоєчасне усунення виявлених у роботах недоліків.
43.          Отже, підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, однак наведені ним доводи про наявність постанов Верховного Суду, які містять висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які не враховані судами попередніх інстанцій, підтвердження не знайшли. Інших підстав для касаційного оскарження судових рішень скаржник не визначив. 
Щодо додаткового рішення місцевого господарського суду і постанови апеляційного господарського суду
44.          Центр звертався до місцевого господарського суду із заявою про стягнення з Товариства витрат на правничу допомогу у сумі 59  501 грн, яку суд задовольнив повністю. Згодом Північний апеляційний господарський суд цей змінив розмір, присудивши належну з Товариства на користь Центру суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10  000 грн.
45.          У касаційній скарзі (арк. 9) Центр просить скасувати додаткове рішення й ухвалену за наслідком його перегляду постанову у випадку скасування судових рішень попередніх інстанцій, ухвалених по суті позовних вимог. Інших доводів щодо оскарження додаткового рішення місцевого господарського суду і постанови суду апеляційної інстанції, які б обґрунтовували неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні додаткового рішення і постанови з урахуванням вимог частини другої статті 287 ГПК України, скаржник не навів. 
46.          За змістом частини першої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
47.          Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. Тому наразі відсутні підстави для скасування додаткового рішення, переглянутого судом апеляційної інстанції в апеляційному порядку, адже за наслідком перегляду у касаційному порядку судових рішень судів попередніх інстанцій касаційне провадження підлягає закриттю, тоді як інших доводів стосовно незаконності додаткового рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного господарського суду, ухваленої за наслідками його перегляду, касаційна скарга Центру не містить.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
49.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
50.          Згідно з вимогами статті 309 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Судові витрати
51.          Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 у справі №  910/4456/24 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. У частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 касаційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                          І. Кондратова

Судді                                                                                                     С. Бакуліна

                                                                                                              Н. Губенко