УХВАЛА

01 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/10840/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г.  М. - головуючий, Рогач Л.  І., Краснов Є.  В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 (колегія суддів: Козир Т.  П. - головуючий, Скрипка І.  М., Мальченко А.  О.)
за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави
до: 1) Київської міської ради
2) Товариства з обмеженою відповідальністю ?РК ГАЛЕРА?
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про знесення самочинно збудованих об`єктів, скасування державної реєстрації, визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся в інтересах держави до суду з позовом до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю ?РК ГАЛЕРА?, у якому, просив:
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ?РК ГАЛЕРА? знести самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі (літ. "Б", "В", "Г", "Д", "Е", "Ж", "З", "И", "К", "Л", "М", "Н") - кафе з літнім майданчиком загальною площею 574,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222550080000) по вул. Набережно - Корчуватській, 35 у Голосіївському районі міста Києва, до складу якого входять: літ. "Б" (нежитлова будівля) - 128,8 кв.  м, літ. "В" (нежитлова будівля) - 17,7 кв.  м, літ. "Г" (нежитлова будівля) - 10,3 кв.  м, літ. "Д" (нежитлова будівля) - 10,3 кв.  м, літ. "Е" (нежитлова будівля) - 10,3 кв.  м, літ. "Ж" (нежитлова будівля) - 24,5 кв.  м, літ. "З" (нежитлова будівля) - 161,3 кв.  м, літ. "И" (нежитлова будівля) - 8,7 кв.  м, літ. "К" (нежитлова будівля) - 114,5 кв.  м, літ. "Л" (нежитлова будівля) - 37,9 кв.  м, літ. "М" (нежитлова будівля) - 34,0 кв.  м, літ. "Н" (нежитлова будівля) - 16,5 кв.  м, І - басейн, II - гідротехнічна споруда - причал, III, IV - гідротехнічна споруда - швартовні палі, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:019:0129 площею 0,5636 га по вул. Набережно - Корчуватській,  35 у Голосіївському районі міста Києва (далі  -  вимога-1);
- скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко С.  С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.04.2015, індексний номер 20906820, зі змінами, внесеними рішеннями від 21.06.2019, індексний номер 47459828, від 26.06.2019, індексний номер 47520234 та здійсненої на їх підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації за Товариством права власності на нежитлові будівлі (літ. "Б", "В", "Г", "Д", "Е", "Ж", "З", "И", "К", "Л", "М", "Н") - кафе з літнім майданчиком загальною площею 574,8 кв.  м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222550080000) по вул. Набережно - Корчуватській, 35 у Голосіївському районі міста Києва, до складу якого входять: літ. "Б" (нежитлова будівля) - 128,8 кв.  м, літ. "В" (нежитлова будівля) - 17,7 кв.  м, літ.  "Г" (нежитлова будівля) - 10,3 кв.  м, літ. "Д" (нежитлова будівля) - 10,3 кв.  м, літ. "Е" (нежитлова будівля) - 10,3 кв.  м, літ. "Ж" (нежитлова будівля) - 24,5 кв.  м, літ. "З" (нежитлова будівля) - 161,3 кв.  м, літ. "И" (нежитлова будівля) - 8,7 кв.  м, літ. "К" (нежитлова будівля) - 114,5 кв.  м, літ. "Л" (нежитлова будівля) - 37,9  кв.  м, літ. "М" (нежитлова будівля) - 34,0 кв.  м, літ. "Н" (нежитлова будівля) - 16,5 кв.  м, І - басейн, II - гідротехнічна споруда - причал, III, IV - гідротехнічна споруда - швартовні палі, із закриттям відповідного розділу (далі  -  вимога-2);
- визнати незаконним та скасувати рішення Київради від 29.02.2024 №7840/7881 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "РК ГАЛЕРА" договору оренди земельної ділянки від 27 грудня 2018 року №1428" (далі - вимога-3);
- визнати недійсним договір про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк від 17.05.2024, укладений відповідачами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі 17.05.2024 за №408 (далі - вимога - 4);
- скасувати державну реєстрацію права оренди Товариства на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:019:0129 площею 0,5636 га по вул. Набережно - Корчуватській, 35 у Голосіївському районі міста Києва, оформлену рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.  М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:44877320 від 27.12.2018, зі змінами, внесеними рішенням від 17.05.2024, індексний номер 73186939, та проведену на підставі договору оренди земельної ділянки №  1428 від 27.12.2018 та договору про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк №  408 від 17.05.2024, укладених відповідачами, з припиненням такого права (далі - вимога - 5);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ?РК ГАЛЕРА? повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:019:0129 площею 0,5636 га, привівши її у придатний для використання стан (далі - вимога - 6);
- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,2611 га по вул. Набережно - Корчуватській, 35 у Голосїївському районі міста Києва, яка є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:019:0129, шляхом зобов`язання Товариства повернути її територіальній громаді міста Києва в особі Київради, привівши у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна - будівлі готельного комплексу, частини автомобільної парковки, спортивного майданчику, пункту прокату та споруди невизначеного призначення (далі - вимога - 7).
Позов мотивовано тим, що спірна земельна ділянка, власником якої є територіальна громада міста Києва, розташована в межах прибережної захисної смуги та водоохоронній зоні, однак на даний час право власності територіальної громади порушено через самочинну забудову та реєстрацію на її території права власності на майно за Товариством з обмеженою відповідальністю ?РК ГАЛЕРА?. Спірні рішення та оспорюваний договір укладено з порушенням вимог законодавства, всупереч інтересам держави та територіальної громади, у зв`язку з чим самочинно збудовані об`єкти на земельній ділянці водного фонду підлягають знесенню, державна реєстрація права власності на них скасуванню, а рішення органу місцевого самоврядування має бути визнано незаконним та скасовано, договір оренди підлягає визнанню недійсним, а земельні ділянки водного фонду мають бути повернуті територіальній громаді міста Києва.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 (суддя Мудрий  С.  М.), у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що прокурор не довів тих обставин з якими пов`язував свої вимоги, тому заява відповідача  -  2 про застосування наслідків спливу позовної давності не розглядається.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025, вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, а саме задоволені вимоги - 1, 6, у задоволенні вимог - 2, 3, 4, 5, 7, відмовлено.
Свій висновок апеляційний суд в оскаржуваній частині мотивував тим, що вимоги - 2, 3, 5 є неефективними способами захисту порушеного права, вимога - 4 є неналежним способом захисту, а вимога - 7 прокурором не доведена, що виключає правові підстави для її задоволення.
05.06.2025 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку АТ ?Укрпошта? заступник керівника Київської міської прокуратури подав касаційну скаргу на вказану постанову суду апеляційної інстанції, у якій просить її скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимоги та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає не урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 310 цього Кодексу вважаючи, що суд не дослідив докази у справі.
Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
У пунктах 7.6 - 7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі №  10  -  р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що спосіб захисту прав та інтересів має бути належним, зокрема ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків [постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №  338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №  905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №  569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №  48/340 (пункт 6.41), від 11.09.2019 у справі №  487/10132/14-ц (пункт 89), від 01.10.2019 у справі №  910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі №  50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі №  922/4206/19 (пункт 43), від 16.06.2020 у справі №  145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі №  469/1044/17 (пункт 67), від 22.09.2020 у справі №  910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19.01.2021 у справі №  916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №  522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі №  910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі №  922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах №  334/3161/17 (пункт 55) і №  200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі №  916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі №  903/1030/19 (пункт 68), від 14.09.2021 у справі №  359/5719/17 (пункт 119), від 28.09.2022 у справі №  483/448/20 (пункт 9.64), від 14.12.2022 у справі №  477/2330/18 (пункт 55), від 18.01.2023 у справі №  488/2807/17 (пункт 86), від 29.11.2023 у справі №  513/879/19 (пункт 24)].
Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.49 постанови від 20.06.2023 у справі №  554/10517/16-ц, виснувала, що задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №  331/6927/16-ц (пункт 36), 22.09.2020 у справі №  127/18934/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі №  331/6927/16-ц вказала на те, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, від 12.09.2023 у справі №910/8413/21, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 11.02.2020 у справі №922/614/19 неодноразово виснувала, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння спірною земельною ділянкою.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц зазначала, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.
Суд апеляційної інстанції приймаючи оскаржену постанову зазначив, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 27.12.2018 №1428 та договір про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк від 17.05.2024, укладений між Київрадою та Товариством, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад та незаконне заволодіння земельною ділянкою - прибережної захисної смуги, отже вказані договори порушують публічний порядок та, відповідно до частин 1, 2 статті 228 ЦК України, є нікчемними, тому відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог, оскільки прокурор обрав неефективний та неналежний спосіб захисту, який не поновить права та інтереси держави, які він вважає порушеними.
Щодо позовної вимоги прокурора про зобов`язання Товариства повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київради спірну земельну ділянку, апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Відсутність у орендаря правових підстав для користування земельною ділянкою (користування землею на підставі нікчемного договору) свідчить про те, що останній використовує її незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном.
Тому позовна вимога прокурора про зобов`язання Товариства повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київради земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:019:0129 площею 0,5636 га, привівши її у придатний для використання стан є такою, що спрямована на усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, а тому підлягає задоволенню.
Щодо доводів прокурора, викладених у касаційній скарзі, також слід зазначити наступне.
У пунктах 112-113 постанови від 15.11.2023 у справі №  916/1174/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Враховуючи наведені норми матеріального права, а також висновки Великої Палати Верховного Суду щодо них, встановлені судом обставини, неоспорення сторонами фактичного існування такого нерухомого майна в натурі, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав територіальної громади міста Києва у спірних правовідносинах є лише вимога прокурора про знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна та повернення спірної земельної ділянки і задоволення цих вимог саме по собі остаточно вирішить юридичну долю спірного самочинного будівництва та земельної ділянки у встановленому законом порядку, тому позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора та скасування права оренди не є ефективним способом захисту порушеного права, а тому не підлягають задоволенню.
Крім того колегія зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 визначила, що у разі коли аргументи скаржника зводяться до оцінки доказів та встановлення обставин справи, то це не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як «суду права», а не «суду факту». Дослідження доказів на предмет їх належності та достатності і встановлення обставин справи не може мати місце на стадії касаційного перегляду судових рішень, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України, що не підлягають розширеному тлумаченню (пункт 128 постанови).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі і не вбачається, що суд апеляційної інстанції вирішив спір всупереч цих висновків.
Отже, є висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду, що у розумінні пункту 5 частини 1 статті 293 ГПК України є достатньою підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури.
При цьому оскільки за положенням пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення є недослідження судом зібраних у справі доказів лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, а іншу підставу касаційного оскарження за виключним випадком касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 вказаного Кодексу, яка зазначена скаржником, визнано необґрунтованою, правові підстави для відкриття касаційного провадження і в частині таких підстав касаційного оскарження, як не дослідження судом зібраних у справі доказів, відсутні.
Підстав, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, щодо перегляду якого можливе відкриття касаційного провадження у справі, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі, Верховним Судом не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови суду, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до вимог ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 у справі №  910/10840/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Г.  М. Мачульський

Судді                                                                                          Л.  І. Рогач

                                                                                          Є.  В. Краснов