ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/12100/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів -Губенко Н. М., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,
за участю представників учасників справи:
позивача - 1 - Васюка М.М. (адвокат),
позивача - 2 -  Васюка М.М. (адвокат),
відповідача - Янушевича О.Ю. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду 
(головуюча -  Алданова С. О., судді: Євсіков О. О., Корсак В. А.)
від 09.04.2025
за позовом: 1) ОСОБА_1 ;    
2) ОСОБА_2 
до Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "Північ"
про визнання недійсними рішення загальних зборів. 

Короткий зміст позовних вимог та судового рішення, ухваленого за результатами їх розгляду
1. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі, скаржники) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів "Північ" (далі - відповідач, Автогаражний кооператив), в якому просили визнати недійсним рішення загальних зборів членів Автогаражного кооперативу від ряду № 10, яке оформлене протоколом загальних зборів членів кооперативу від ряду № 10 від 19.02.2022 (далі - Протокол № 10). 
2. 01.02.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю.
3. 14.03.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив додаткове рішення, яким заяву позивачів про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу по 18 333,50 грн; у задоволенні решти вимог заяви відмовив.
4. 03.03.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову,  якою рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у цій справі скасував та прийняв нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
5. Також Північний апеляційний господарський суд 03.03.2025 ухвалив постанову, якою скасував додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2024, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024, яке прийнято по суті спору, скасовано постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог, то скасуванню підлягає також і додаткове рішення, як похідне від основного.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та судових рішень, прийнятих за результатами розгляду цієї заяви
6. 09.03.2025 від представника відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому просив здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у зв`язку з ухваленням апеляційним господарським судом нового рішення про відмову у задоволенні позову, шляхом стягнення на користь відповідача 40 000 грн та в апеляційній інстанції, шляхом стягнення на користь відповідача 72 000 грн. 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав:
-  договір про надання правової допомоги від 29.07.2022 № 29/07/2022 та додаток №1 до нього;
- договір про надання правової допомоги від 06.12.2023 № 06/12/2023 та додаток №1 до нього;
- розрахунок витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції на 40 000 грн;
- акт прийому-передачі наданих послуг від 29.11.2023 на суму 37 000 грн та акт прийому-передачі наданих послуг від 01.02.2024 на суму 3 000 грн;
-  розрахунок витрат на правничу допомогу під час апеляційного перегляду на суму 72 000 грн;
- акт прийому-передачі наданих послуг від 03.03.2025 на 72 000 грн;
- ордер АВ №1110848 від 10.01.2024 на представництво та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Янушевич О.Ю.
7. 08.04.2025 до суду апеляційної інстанції від позивачів надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просять:
- зменшити розмір витрат відповідача  за розгляд справи у суді апеляційної інстанції з 72 000 грн до 8 000 грн;
- у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції відмовити повністю; 
- у випадку задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції - зменшити розмір витрат з 40 000 грн до 6 500 грн.
В клопотанні позивачами зазначалось, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не було долучено рахунок та докази оплати таких послуг. Також позивачі звертають увагу, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 72 000 грн є способом надмірного збагачення відповідача разом з адвокатом і є по суті додатковим способом отримання доходу, а відтак розмір витрат на правничу допомогу відповідача за розгляд справи у суді апеляційної інстанції слід зменшити до 8 000 грн. Крім того, позивачі зазначали, що в апеляційній скарзі відповідач повідомляв, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн, при цьому заява про збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу скаржником не надавалась. Окремо позивачі акцентували, що стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі можуть призвести до скрутного фінансового становища ОСОБА_1 , адже з останнього вже стягнуто 128 000 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь АГК "Північ". При цьому, за 2023 рік дохід ОСОБА_1 складав 81 000 грн, а за 2024 рік - 99 866,08 грн. Додатково позивачі звернули увагу й на те, що відповідач  у суді першої інстанції не подавав заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесених витрат на професійну правничу допомогу, що у свою чергу позбавляє права відповідача на стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції.
8. 09.04.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив додаткову постанову, якою заяву Автогаражного кооперативу про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/12100/23 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, задовольнив частково; стягнув з позивачів на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції по 22 500,00 грн; в іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовив. 
9. Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
- на підтвердження судових витрат представником відповідача надано копії: договору про надання правової допомоги № 29/07/2022 від 29.07.2022, додатку № 1 до договору № 29/07/2022 від 29.07.2022, договору про надання правової допомоги № 06/12/2023 від 06.12.2023, додатку № 1 до договору         № 06/12/2023 від 06.12.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.11.2023 на суму 37 000 грн та акт прийому-передачі наданих послуг від 01.02.2024 на суму 3 000 грн - складені за результатами розгляду справи в суді 1-ої інстанції, акт прийому-передачі наданих послуг від 03.03.2025 на суму 72 000 грн - складений за результатами розгляду справи в суді 2-ої інстанції;
- умовами додатків № 1 до договорів про надання правової допомоги передбачено ставки за правничу допомогу, зокрема: за складання процесуальних документів по справі (позов, відзив, заперечення на відповідь на відзив, клопотання, заяви, апеляційні скарги, касаційні скарги тощо) - 1000 грн/год.; участь у судовому засіданні - 3000 грн;
- дослідивши надані відповідачем докази, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, з урахуванням критеріїв пропорційності та реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та стягнення на його користь 45 000,00 грн (72 000 - 8 000 - 7 000 - 12 000) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції;
- при цьому апеляційний суд вказав, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, відповідно, судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 45 000 грн стягуються з позивачів на користь відповідача в рівних частинах;
- колегія суддів звернула увагу позивачів на те, що згідно з частиною третьою статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, тому аргумент позивачів про те, що відповідачем в апеляційних скаргах заявлялось орієнтовний  розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі  20 000 грн, є безпідставним;
-  посилаючись на  частину шосту статті 129 ГПК України,  суд апеляційної інстанції вказав, що  оскільки апелянт загальну кількість судових засідань передбачити на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку не міг, відтак відхиляються, як невмотивовані, твердження позивачів про те, що неподання заяви про збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу унеможливлює відшкодування судових витрат в частині такого перевищення (фактичної суми судових витрат);
- стосовно аргументів позивачів, що стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі можуть призвести до скрутного фінансового становища ОСОБА_1 апеляційний суд вказав, що з огляду на рівність позивачів та відповідача перед законом і судом в питаннях, які виникають під час розгляду справи, з урахуванням гарантованого відшкодування стороні судових витрат, на користь якої ухвалене судове рішення в порядку та за правилами, передбаченими ГПК України, суд критично оцінює відповідні доводи позивачів щодо неможливості відшкодування відповідачу судових витрат через розміри доходів ОСОБА_1 в 2023-2024 роках;
- посилаючись на сталу судову практику Верховного Суду, апеляційний суд визнав невмотивованими заперечення позивачів про те, що не долученння відповідачем до заяви рахунку та доказів оплати послуг свідчить про неможливість здійснення розподілу витрат на правничу допомогу за результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції;
- стосовно розподілу витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 40 000 грн, апеляційний суд зазначив, що відповідач до закінчення судових дебатів (або до прийняття судового рішення) докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат не подав, як і не подав таких доказів після закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; звертаючись із відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення, після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції, відповідач не просив поновити пропущений процесуальний строк для подання заяви та доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат у суді першої інстанції, відповідно, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача в частині стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції в  сумі 40 000 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження
10. 19.05.2025 позивачі звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просять додаткову постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених сум до стягнення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат Автогаражного кооперативу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції з 45 000,00 грн до 8 000,00 грн.
11. Підставами касаційного оскарження судового рішення позивачі визначили випадки, передбачені пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі -  ГПК України). 
В обґрунтування підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржники зазначають, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми частини другої статті 126 ГПК України й не застосував норми частин четвертої, п`ятої статті 126 та частин п`ятої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України у частині того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має відповідати критерію розумності та реальності адвокатських витрат, тобто бути співмірним із витраченим адвокатом часом та зі складністю справи, і не врахував висновки, викладені у додаткових постановах Верховного Суду від 23.01.2023 у справі     № 755/2587/17 та від 16.04.2025 у справі № 910/14752/23 (щодо співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу); від 30.01.2024 у справі          № 925/790/17 (щодо відсутності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за оскарження додаткового рішення).
Скаржники також вказують, що суд апеляційної інстанції не дослідив докази, які мають значення для справи (а саме: заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі з додатками; довідку форми ОК-5; таблицю (суми, які вже стягнуто із ОСОБА_1 на користь відповідача) і які достеменно підтверджують факт неспівмірності та не розумності витрат на професійну правничу допомогу (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).
Позиція інших учасників справи
12.  Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить Суд касаційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а додаткову постанову апеляційного господарського суду від 09.04.2025 у справі № 910/12100/23 залишити без змін, оскільки вважає, що доводи позивачів, викладені у касаційній скарзі не свідчать про неправильне застосування судом норм як матеріального, так і процесуального права.
Крім того відповідач у відзиві з посиланням на частину 8 статті 129 ГПК України, зазначає, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який сторона очікує понести у суді касаційної інстанції складає 10 000 грн (остаточний розмір буде визначений з урахуванням всіх дій, які будуть вчинені представником в ході розгляду справи судом касаційної інстанції), докази понесення яких будуть надані Суду упродовж п`яти днів після ухвалення судового рішення.    
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство
13. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
14. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15. Предметом касаційного перегляду є додаткова постанова апеляційного суду, якою частково задоволена заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/12100/23 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції та    стягнуто з позивачів на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції по 22 500,00 грн.
16. Скаржники у доводах касаційної скарги вказують, що апеляційним господарським судом неправильно застосовано норми частини другої статті 126 ГПК України, не застосовано норми частин четвертої, п`ятої статті 126 та частин п`ятої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України у частині того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має відповідати критерію розумності та реальності адвокатських витрат, тобто, бути співмірним із витраченим адвокатом часом та зі складністю справи, і не враховано висновки, викладені у додаткових постановах Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 755/2587/17 та від 16.04.2025 у справі № 910/14752/23. Також скаржники стверджують, що апеляційним судом недосліджені докази, які мають значення для справи і які достеменно підтверджують факт неспівмірності та нерозумності витрат на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).
Суд звертає увагу, що додаткова постанова апеляційного суду оскаржується позивачами лише  в частині задоволених сум до стягнення, а саме в частині стягнення з позивачів на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції по 22 500,00 грн з кожного позивача.     
17. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.
18. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
19. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
20. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
21. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
22. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
23. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
24. Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення  і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 ГПК України).
25. Відповідно до пункту в) частини четвертої статті 282 ГПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
26. Водночас норми частини першої статті 221 ГПК України передбачають, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
27. Відповідно до частин другої та третьої статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
28. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (частина третя статті 244 ГПК України).
29. Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:
(1) право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);
(2) процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21);
(3) заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц);
(4) потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18).
30. Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної додаткової постанови апеляційного суду, відповідачем на підтвердження судових витрат надано копії: договору про надання правової допомоги № 29/07/2022 від 29.07.2022, додатку № 1 до договору  № 29/07/2022 від 29.07.2022, договору про надання правової допомоги № 06/12/2023 від 06.12.2023, додатку  № 1 до договору № 06/12/2023 від 06.12.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.11.2023 на суму 37 000 грн та акт прийому-передачі наданих послуг від 01.02.2024 на суму 3 000 грн - складені за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, акт прийому-передачі наданих послуг від 03.03.2025 на суму 72 000 грн - складений за результатами розгляду справи в суді апеляційної  інстанції.
31. За умовами зазначених договорів про надання правової допомоги відповідач (клієнт; замовник) доручає, а Адвокатське об`єднання  "Президіум" (виконавець; адвокатське об`єднання) зобов`язується надавати за винагороду клієнту чи вказаним ним особам правову допомогу в порядку, обсязі та на умовах, визначних договорами. Умовами додатків № 1 до договорів про надання правової допомоги, передбачено ставки за правничу допомогу, зокрема: за складання процесуальних документів по справі (позов, відзив, заперечення на відповідь на відзив, клопотання, заяви, апеляційні скарги, касаційні скарги тощо) - 1 000 грн / год.; участь у судовому засіданні - 3 000 грн. Згідно з вказаними вище актами прийому-передачі наданих послуг замовник не має претензій до виконавця.
32. При цьому, при поданні апеляційних скарг  (на рішення та додаткове рішення) відповідачем, на підставі частини восьмої статті 129 ГПК України зазначалося, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складається з витрат на правову допомогу в розмірі орієнтовно 20 000 грн та 20 000 грн.
33. Верховний Суд зауважує, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
34. Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
35. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
36. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта статті 126 ГПК України).
37. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
38. Водночас за нормами частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
39. У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
40. Як вбачається з тексту додаткової постанови, позивачі подали клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому, вказуючи на те, що такі витрати не відповідають критерію співмірності, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, просили суд зменшити розмір витрат відповідача  за розгляд справи у суді апеляційної інстанції з 72 000 грн до 8 000 грн; у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції відмовити повністю;  у випадку задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції - зменшити розмір витрат з 40 000 грн до 6 500 грн.
41. Задовольняючи частково заяву відповідача, суд апеляційної інстанції вважав частково обґрунтованими заперечення позивачів щодо складності справи, викладені в розрізі питання неспівмірності витрат на правничу допомогу відповідача,  а саме: вважав, що час, витрачений представником відповідача на підготовку апеляційних скарг на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі № 910/12100/23 не повною мірою відповідає обсягу наданих виконавцем послуг та є надмірним, враховуючи, зокрема, складність справи та фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, тому дійшов висновку, що достатнім часом з надання послуг, визначених в пунктах 1, 2 акта від 03.03.2025, є 3 години. Крім того апеляційний суд, досліджуючи розрахунок витрат на правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи вказав, що 06.05.2024 судових засідань у справі не проводилось, хоча такі включені до переліку послуг на суму 6 000,00 грн (пункти 3, 4 акта від 03.03.2025), а також за участь в судових засіданнях 02.12.2024 виконавцем двічі зазначено такі послуги (пункти 13, 14, 15, 16 акта від 03.03.2025), тобто, продубльовано послуги та донараховано 6 000 грн. Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що обґрунтованими є 30 000 грн витрат, понесених відповідачем за участь адвокатського об`єднання у судових засіданнях апеляційного господарського суду. 
42. На підставі викладеного вище, дослідивши надані відповідачем докази, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, з урахуванням критеріїв пропорційності та реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та стягнення на його користь 45 000,00 грн (72 000 - 8 000 - 7 000 - 12 000) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
43. Верховний Суд погоджується з вищевказаним висновком апеляційного суду.
44. При цьому Суд враховує, що за текстом касаційної скарги позивачі (скаржники) не доводять, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд не врахував критерію співмірності, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
45. Здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, висновки яких, на думку скаржників, не було враховано апеляційним судом при ухваленні оскаржуваної додаткової постанови, Суд дійшов висновку, про те, що застосування апеляційною інстанцією норм процесуального права в оскаржуваній додатковій постанові не суперечить жодному з вказаних скаржниками висновків суду касаційної інстанції.
Верховний Суд при касаційному перегляді додаткової постанови суду апеляційної інстанції не виявив у діях суду порушень приписів статей 126, 129 ГПК України або інших порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.
46. Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2024 у справі №925/790/17, відповідно до якої оскарження додаткового судового рішення не є окремими судовим розглядом спору по суті, а прямо залежить від розгляду основної справи, тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду додаткового рішення ("розподіл витрат на правничу допомогу за участь у розгляді питання про розподіл витрат на правничу допомогу"), яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим та не відповідає змісту процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат, Суд відхиляє, так як згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22, яка є більш пізньою та має перевагу над позицією колегії суддів,  Велика Палата Верховного суду виснувала: "Особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України. Під час вирішення цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 126 та частині п`ятій статті 129 ГПК України. Інакше розуміння позбавить особу права на відшкодування понесених нею судових витрат у разі необґрунтованого оскарження іншим учасником справи додаткового судового рішення, що нівелюватиме значення такої засади судочинства, як відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення".
47. Доводи позивачів, викладені ними у касаційній скарзі зводяться до  переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, адже суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, які суди встановили під час вирішення справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежено винятково перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та суто в межах доводів касаційної скарги. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду, що вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо оцінка доказів зроблена судом першої та/або апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що випливає з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, які передбачені в статті 300 ГПК України.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
49. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судові рішення, переглянуті в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
50. Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржувана додаткова постанова апеляційного суду ухвалена із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.
Розподіл судових витрат
51. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на додаткову постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, відповідно, Верховним Судом не розподіляється.
Керуючись статтями  129, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309,  314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  додаткову постанову  Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 у справі № 910/12100/23   залишити  без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                           І. Кондратова

Судді                                                                                                     Н. Губенко   

                                                                                                    О. Кролевець