ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/9932/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний двір «Українська товарна спілка» (далі - Товариство, позивач) - Канюк Я.Ю. (адвокат), Баранівський В.В. (самопредставництво),
відповідача - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - Банк, відповідач, скаржник) - Шкурат О.М. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Банку

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 (головуюча - суддя Ващенко Т.М.), 
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 (головуюча - суддя Ващенко Т.М.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 (головуючий - суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А.)

у справі за позовом Товариства
до Банку 
про стягнення 9 679 712,79 грн.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення коштів, які не були перераховані банком на виконання платіжного доручення та не повернуті клієнту, що є неналежним виконанням умов договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання, та стягнення інфляційних втраті і 3 % річних.

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Товариство звернулося до суду з позовом до Банку про стягнення 9 679 712,79 грн, з яких: 6 815 970,00 грн основного боргу, 2 369 945,43 грн інфляційних втрат і 493 797,36 грн 3% річних.

1.2. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання.

2. Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 05.12.2024 у цій справі позов задовольнив частково; стягнув з Банку на користь Товариства суму основного боргу в розмірі 6 815 970,00 грн, 2 369 945,43 грн інфляційних втрат, 491 556,49 грн 3% річних та 145 162,08 грн судового збору.

2.2. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 24.12.2024 у цій справі заяву Товариства задовольнив і стягнув з Банка на користь Товариства 58      300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.3. Північний апеляційний господарський суд постановою від 10.03.2025 у цій справі апеляційну скаргу Банку залишив без задоволення, рішення від 05.12.2024 та додаткове рішення від 24.12.2024 суду першої інстанції у справі №910/9932/24 залишив без змін і судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, поклав на скаржника.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Банк, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат залишити без задоволення, стягнути з Товариства на користь Банка судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, які подала касаційну скаргу
4.1. У поданій касаційній скарзі Банк з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у:

4.1.1. постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 27.04.2022 у справі №569/11463/15-ц та від 07.04.2021 у справі №569/8539/17, від 15.05.2018 у справі №904/1569/15 щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

4.1.2. постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 щодо права суду зменшити розмір санкцій передбачених статтею 625 ЦК України, що призвело до невірного застосування судами частини статті 625 ЦК України;

4.1.3. у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №910/11289/22, про право Національного банку України (далі - НБУ) обмежувати валютні операції в межах території України, що призвело до неправильного застосування судами пункту 17 постанови №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», прийнятої 24.02.2022 Правлінням НБУ (далі - Постанова №18);

4.1.4. постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №921/252/23, від 26.09.2023 у справі №910/10699/21, від 05.09.2023 у справі №910/8641/21, від 10.10.2023 у справі №917/868/21, що призвело до порушення норм процесуального права, а саме статті 7, пунктів 4, 5 частини четвертої статті 238, пункту 3 частини першої статті 282 та частини п`ятої статті 236 ГПК України;

4.1.5. у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 та від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №923/364/19 та від 16.06.2020 у справі №904/1221/19 щодо застосування судами ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу позивача, що призвело до порушення статей 15, 16 ЦК України та статей 4, 5 ГПК України;

4.1.6. у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №306/1198/17, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 щодо застосування частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 129 ГПК України, що призвело до їх порушення. 

4.2. Скаржник з посиланням на пункт 3 частини першої статті 287 ГПК України зазначає, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду з питань застосування пункту 17 Постанови №18 до дій, щодо повернення коштів в іноземній валюті, зокрема, в російських рублях, їх власнику, у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів.

5. Позиція іншого учасника справи
5.1. Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Також Товариство просило стягнути з Банку понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що 23.04.2019 Товариство звернулося до Банку із заявою на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання №2019/КД/000-0065/УІР (далі - Договір).

6.1.1. Відповідно до повідомлення до Договору в його межах Банк відкрив Товариству рахунок НОМЕР_3. Після запровадження в Україні формату рахунків IBAN вказаному рахунку присвоєно відповідні номери: в національній валюті НОМЕР_1 UAN та в іноземній валюті НОМЕР_1 RUB.

6.1.2. Згідно з Розділом 1 Договору (в редакції на момент виникнення спору) електронний розрахунковий документ (далі - ЕРД) - електронний документ, який сформований та переданий клієнтом до Банку за допомогою Системи та який містить розпорядження клієнта Банку здійснити певні операції з коштами, що містяться на Поточних рахунках/Окремих рахунках Клієнта.

6.1.3. Згідно з пунктом 2.5.1, 2.5.1.1, 2.5.1.7 Договору Банк зобов`язаний, зокрема проводити комплексне банківське обслуговування клієнта згідно з обраної ним послуги відповідно до вимог чинного законодавства України, правил платіжних систем та умов договору; протягом банківського дня приймати до виконання розрахункові документи клієнта на паперовому носії та/або ЕРД засобами системи, якщо розрахункові документи/ЕРД надані/належним чином засвідчені ЕП клієнтом та/або уповноваженою особою клієнта, яка визначена в переліку осіб, яким надано право розпорядження рахунками клієнта або довіреності, або іншому документі на підставі якого особа має право вчиняти дії від імені клієнта відповідно до законодавства України. У випадку надходження документів до Банку після завершення операційного часу вони приймаються до виконання Банком наступного банківського дня (якщо інше не передбачено відповідним договором, внутрішніми документами Банку та договором). У випадку, якщо режим роботи СЕП НБУ буде змінений, внаслідок чого Банк не зможе виконати умови Договору, то Банк виконує ЕРД самостійно визначаючи час їх виконання, виходячи із режиму роботи СЕП НБУ.

6.1.4. За умовами пунктів 2.5.1.8-2.5.3.19 Договору Банк зобов`язався:

- забезпечувати своєчасне зарахування та списання коштів клієнта, в тому числі і за операціями ініційованими з використанням КПК, у строк встановлений чинним законодавством України;
- приймати від клієнта заяви про купівлю/продаж/обмін іноземної валюти/банківських металів у 2-х (двох) примірниках па паперових носіях, або у формі ЕРД засобами системи (за умови наявності у клієнта такої послуги);
- списувати кошти в національній валюті України/іноземній валюті та/або банківські метали з поточного рахунку (в т.ч. по операціям ініційованим КПК) та/або кошти в національній валюті України/іноземній валюті з окремого рахунку на підставі ЕРД (за винятком розрахункових чеків), оформленого відповідно до вимог чинного законодавства України, та наданого клієнтом до Банку за допомогою системи та/або процесингового центру, якщо клієнт отримує від Банку таку послугу. У ньому випадку додаткове падання клієнтом розрахункового документа на паперовому носії не вимагається;
- здійснювати обслуговування клієнта за допомогою системи на умовах, визначених відповідним розділом Договору, зокрема виконувати отримані від клієнта ЕРД, які сформовані належним чином із використанням засобів системи.

Банк має право, зокрема:

- списувати з поточного рахунку/окремого рахунку кошти, на підставі платіжних інструментів, встановлених Договором, правилами платіжних систем та чинним законодавством України;
- здійснювати купівлю/продаж/обмін іноземної валюти/банківських металів на Міжбанківському валютному ринку України та/або на Міжнародному валютному ринку відповідно до вимог чинного законодавства України (в тому числі без надання клієнтом заяв(и) про купівлю/продаж/обмін іноземної валюти/банківських металів).

6.1.5. Відповідно до пунктів 2.5.2 - 2.5.2.13 Договору клієнт зобов`язаний, зокрема:

- дотримуватись всіх умов, визначених Договором;
- дотримуватись вимог нормативних актів, якими встановлено спеціальний режим використання окремих рахунків, а також передбачені обмеження права клієнта розпоряджатися коштами на таких рахунках;
- надавати розрахункові/касові документи згідно з формами/вимогами до форм, встановлених чинним законодавством України, правилами платіжних систем, які дають можливість здійснити відповідні операції в національній валюті України/іноземній валюті/банківських металах за поточним рахунком та/або в національній валюті України / іноземній валюті за окремим рахунком (списання коштів з поточного рахунку/окремого рахунку) та з врахуванням обмежень, встановлених підпунктів 3.1.10 та підпунктів 2.5.2.18 Договору;
- надавати Банку розрахункові документи на паперових носіях особами, які визначені в переліку осіб, яким надано право розпорядження рахунками клієнта та/або іншими особами, які уповноважені довіреністю відповідно до законодавства України;
- надавати до банку ЕРД із накладеними ЕП Уповноважених осіб клієнта, яким відповідно до вимог чинного законодавства України, установчих документів клієнта, надано право підпису цих документів.

6.1.6. Відповідно до пункту 3.1.1 Договору Банк здійснює відкриття та обслуговування (розрахункове та/або касове) поточного рахунку (в т.ч. за допомогою КПК) та окремого рахунку для зберігання грошових коштів та здійснення усіх видів операцій відповідно до вимог чинного законодавства України, правил платіжних систем та договору.

6.1.7. За умовами пункту 3.1.4 Договору обслуговування поточного рахунку/окремого рахунку клієнта здійснюється відповідно до нормативно-правових актів НБУ.

6.1.8. Згідно з пунктами 3.1.7, 3.18 Договору порядок проведення операцій за рахунком, регулюється режимом використання такого рахунку, передбаченого чинним законодавством України, у т.ч. нормативно-правовими актами НБУ, правилами платіжних систем, внутрішніми документами Банку з урахуванням умов Договору. Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта протягом операційного часу або в післяопераційний час (за умови технічної можливості проведення таких операцій відповідно до вимог внутрішніх документів Банку). Тривалість банківського дня/операційного часу/післяопераційного часу встановлюється Банком самостійно і відображається у його внутрішніх документах, з якими клієнт може ознайомитися на сайті Банку або на інформаційних дошках в приміщенні Банку, або звернувшись до співробітника Банку.

6.1.9. Відповідно до пунктів 3.1.9 Договору розрахункові/касові документи клієнта приймаються та виконуються Банком [крім випадків, коли фінансова операція зупинена на виконання вимог чинного законодавства України в т.ч. з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення] у такі строки, зокрема:

г) розрахункові документи (на переказ) в іноземній валюті/банківських металах, що надійшли до Банку як в операційний час так і в післяопераційний час (згідно з тарифами у відповідності до валюти/металу) із визначеним клієнтом строком виконання:
- «Терміновий», що надійшли в межах операційного часу - в день їх надходження, але не раніше строку визначеного чинним законодавством України;
- «Терміновий», що надійшли в післяопераційний час - в день їх надходження (в разі наявності такої можливості в Банку), але не раніше строку, визначеного чинним законодавством України;
- «Звичайний», що надійшли в межах операційного часу та/або післяопераційного часу - не раніше наступного банківського дня та/або не пізніше третього банківського дня після його надходження, але не раніше строку, визначеного чинним законодавством України.

6.1.10. Пунктом 3.1.10 Договору (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не виконуються та повертаються Банком Клієнту без виконання (враховуючи умови підпунктів 2.5.3.13 Договору) розрахункові/касові документи клієнта:

- якщо в них є підчищення, закреслені слова або будь-які інші виправлення;
- якщо текст неможливо прочитати внаслідок їх пошкодження;
- якщо хоча б один із реквізитів, що є обов`язковим для заповнення, не заповнений або заповнений невірно;
- якщо при підписанні використаний факсимільний підпис;
- якщо Банк виконує документ про арешт або примусове списання коштів з рахунку, який використовується клієнтом для розрахунків;
- якщо сума, зазначена в цих документах, перевищує залишок грошових коштів на відповідному поточному рахунку/окремому рахунку на момент виконання такого документа (з урахуванням сум всіх наданих документів згідно з черговістю їх виконання);
- якщо на поточному рахунку/окремому рахунку відсутня в достатньому розмірі сума для виконання Банком такого документа з урахуванням суми на поточному рахунку для сплати відповідних комісій Банку, якщо інше не передбачено тарифами;
- якщо відсутнє підтвердження одноразовим паролем ЕРД в кількості одного та/або більше платежів сума якого(их) перевищує 5 000,01 грн (включно) [за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації];
- перевищення узгодженої сторонами суми одного максимально дозволеного платежу, що складає еквівалент 100 000,00 грн (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);
- перевищення узгодженого сторонами максимально дозволеного добового ліміту сум платежів, що складає еквівалент 500 000,00 грн (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);
- якщо супровідні документи не надано клієнтом до Банку та/або супровідні документи оформлені з порушенням, тощо, надання яких та/або вимоги до оформлення яких разом з розрахунковим документом передбачено чинним законодавством України, або закінчився строк дії цих супровідних документів;
- якщо розрахунковий документ та/або супровідний(і) документ(и) подано до Банку з порушенням чинного законодавства України або не може бути виконано відповідно до вимог чинного законодавства України;
- у разі виконання Банком своїх обов`язків або використання Банком свого права у випадках, передбачених чинним законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

6.2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- на виконання заяви 23.02.2022 Товариства №13 про купівлю іноземної валюти або банківських металів від 23.02.2022, Банк здійснив операцію з купівлі 18 600 000,00 російських рублів за рахунок коштів в розмірі 6 915 000,00 грн, перерахованих платіжним дорученням від 23.02.2022 №596 з рахунку НОМЕР_1 Товариства;
- у той же день від Товариства системою дистанційного обслуговування до Банку надійшло платіжне доручення в іноземній валюті №13 з позначкою «Терміновий» про перерахування 18 600 000,00 російських рублів на користь ООО «Волгоградполимерсбыт», ИНН 3448026102 (РФ), як попередню оплату за товар за рахунком від 18.02.2022 №75 за контрактом від 18.02.2022 №24;
- поданий Товариством платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті №13) Банк прийняв до виконання датою валютування 24.02.2022 та 23.02.2022 здійснив списання коштів з поточного рахунка Товариства на рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки отримувачу засобами системи SWIFT;

6.3. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України 24.02.2022 та введенням воєнного стану в Україні Правління НБУ прийняло Постанову №18, відповідно до приписів якої:

- згідно з пунктом 14 (у редакції від 24.02.2022) введено мораторій на здійснення транскордонних валютних платежів [крім підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань) та Уряду, окремих дозволів НБУ];
- відповідно до пункту 17 (у другій редакції від 24.02.2022) уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:

1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;
2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в РФ або в РБ;
3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в РФ або в РБ.

6.4. Суди попередніх інстанцій зазначили, що в силу встановлених Постановою №18 обмежень Банк не зміг завершити транскордонний переказ російських рублів за платіжним доручення в іноземній валюті №13 на користь юридичної особи, яка має місцезнаходження в РФ. Як наслідок, переказ з перерахування російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 обліковується на окремому аналітичному рахунку 2909 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку".

6.5. Товариство вважає, що у Банку були відсутні підстави для списання коштів саме 23.02.2022, оскільки відповідач був обізнаний про те, що 23.02.2022 в РФ вихідний день і банківська система не працює, а в платіжному дорученні Банком було вказано дату валютування 24.02.2022.

6.6. Банк зазначає, що Товариство подало платіжний документ 23.02.2022, що є святковим днем у РФ, та не надало розпорядження про перенесення платежу на наступний день, а тому платіжне доручення в іноземній валюті №13 відповідно до пункту 3.1.8 Договору прийняте Банком до виконання датою валютування 24.02.2022 та на виконання пункту 2.5.1.7 Договору Банк того ж дня, 23.02.2022, здійснив списання коштів з поточного рахунка Товариства на рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки отримувачу засобами системи SWIFT.

6.7. Банк стверджує, що таке списання обумовлене неможливістю проведення платежу з рахунка Товариства, оскільки, рахунок НОМЕР_1 RUB не призначений для вчинення дій, щодо яких Товариство подало до Банку платіжний документ. У силу обмежень, встановлених Постановою №18, Банк не зміг завершити транскордонний переказ російських рублів за платіжним доручення в іноземній валюті №13 на користь юридичної особи, яка має місцезнаходження в РФ. Як наслідок, переказ з перерахування російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 обліковується на окремому аналітичному рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

6.8. Суди попередніх інстанцій вказали, що у подальшому Товариство неодноразово зверталося до Банку з листами щодо виконання спірного платіжного доручення, повернення списаних з його рахунку коштів. Банк у відповідях на такі звернення повідомляв, що він не може перерахувати кошти в розмірі 18 600 000,00 рублів з внутрішньобанківського транзитного рахунку на поточний рахунок Товариства з огляду на положення пункту 17 Постанови №18. Також відповідач зазначав, що у нього відсутні підстави для компенсації Товариству коштів у розмірі 6 886 445,40 грн, які були витрачені на придбання російських рублів.

6.9. Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, Банк зазначає, що головною передумовою для здійснення банком операцій для клієнтів з продажу (обміну) російських рублів у безготівковій формі є прийняття саме банком-нерезидентом, в якому відкрито кореспондентський рахунок банку-резидента у російських рублях, в односторонньому порядку рішення про конвертацію (обмін) цих рублів, які знаходяться на такому кореспондентському рахунку. Проте щодо коштів Товариства у розмірі 18 600 000,00 російських рублів жоден з банків-нерезидентів, в яких відкриті рахунки відповідача в російських рублях, не приймав рішення в односторонньому порядку про конвертацію (обмін) цих рублів, а тому у Банку відсутні правові підстави для виконання заяви Товариства від 23.02.2024 №УТС23/02 про продаж російських рублів згідно з підпунктом 10 пункту 17-2 Постанови №18.

6.10. Банк також зазначає, що законодавство України не передбачає можливості клієнтів надавати заяви на продаж іноземної валюти, тим більше, російських рублів, з окремих аналітичних рахунків 2909. Водночас пункт 17 Постанови №18 установлено заборону уповноваженим установам здійснювати будь-які валютні операції, зокрема, з використанням російських рублів, крім випадків, передбачених у пункті 17-2 Постанови №18, які не поширюються на вищезазначені операції.

6.11. Банк вважає, що станом на цей час у нього відсутні правові підстави для виконання заяви Товариства щодо продажу 18 600 000,00 російських рублів або ж їх повернення на поточний рахунок клієнта, оскільки, на цей момент такі кошти обліковуються на рахунку 2909 як «незавершений переказ» і в силу обмежень, встановлених пунктом 17 Постанови №18, перераховані на будь-який інший рахунок бути не можуть. 

6.12. Суд апеляційної інстанції вказав таке:

- отже, на рахунку 2909 відображена сума зобов`язань банку щодо перерахування коштів юридичним і фізичним особам, а не належні таким особам кошти;
- оскільки, рахунок 2909 є внутрішньобанківським та не призначений для зберігання на ньому коштів клієнтів, відповідно, грошові кошти Товариства у розмірі 18 600 000,00 російських рублів не можуть перебувати на внутрішньобанківському рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

6.13. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що:

- за умовами пункту 3.1.10 Договору (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не виконуються та повертаються Банком клієнту без виконання (враховуючи умови підпункту 2.5.3.13 Договору) розрахункові/касові документи клієнта:

• якщо в них є підчищення, закреслені слова або будь-які інші виправлення;
• якщо текст неможливо прочитати внаслідок їх пошкодження;
• якщо хоча б один із реквізитів, що є обов`язковим для заповнення, не заповнений або заповнений невірно;
• якщо при підписанні використаний факсимільний підпис;
• якщо Банк виконує документ про арешт або примусове списання коштів з рахунку, який використовується клієнтом для розрахунків;
• якщо сума, зазначена в цих документах, перевищує залишок грошових коштів на відповідному поточному рахунку/окремому рахунку на момент виконання такого документу (з врахуванням сум всіх наданих документів згідно з черговістю їх виконання);
• якщо на поточному рахунку/окремому рахунку відсутня в достатньому розмірі сума для виконання Банком такого документу з врахуванням суми на поточному рахунку для сплати відповідних комісій Банку, якщо інше не передбачено тарифами;
• якщо відсутнє підтвердження одноразовим паролем ЕРД в кількості одного та/або більше платежів сума якого(их) перевищує 5 000,01 грн (включно) (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);
• перевищення узгодженої сторонами суми одного максимально дозволеного платежу, що складає еквівалент 100 000,00 гривень (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);
• перевищення узгодженого сторонами максимально дозволеного добового ліміту сум платежів, що складає еквівалент 500 000,00 гривень (за умови використання засобу ЕП, що зберігається па його власному носії інформації);
• якщо супровідні документи не надано клієнтом до Банку та/або супровідні документи оформлені з порушенням, тощо, надання яких та/або вимоги до оформлення яких разом з розрахунковим документом передбачено чинним законодавством України, або закінчився строк дії цих супровідних документів;
• якщо розрахунковий документ та/або супровідний(і) документ(и) подано до Банку з порушенням чинного законодавства України, або не може бути виконано відповідно до вимог чинного законодавства України;
• у разі виконання Банком своїх обов`язків або використання Банком свого права у випадках, передбачених чинним законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
- Банк, який дізнався про неможливість виконання платіжного доручення в іноземній валюті №13 у зв`язку із введенням НБУ обмежень відповідно до Постанови №18, мав виконати умови укладеного із Товариством Договору та повернути йому відповідний розрахунковий документ та належні позивачу кошти у розмірі 18 600 000,00 російських рублів;
- натомість, станом на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення належні Товариству кошти утримуються Банком та обліковуються на рахунку 2909 без відповідних правових підстав;
- у заяві №13 про купівлю іноземної валюти позивач доручив Банку купити іноземну валюту в сумі 18 600 000,00 російських рублів та, зокрема:

• перерахувати придбану іноземну валюту на поточний рахунок в іноземній валюті;
• у разі, якщо придбана згідно з цією заявою іноземна валюта не буде перерахована ним за призначенням у визначений законодавством строк після зарахування на поточний рахунок в іноземній валюті, - продати її на МВРУ, а суму гривень, отриману від цього продажу, перерахувати на поточний рахунок в національній валюті;
- наведене свідчить про те, що Банк, встановивши неможливість перерахування коштів за платіжним дорученням в іноземній валюті від 23.02.2022 №13 отримувачу, мав виконати доручення Товариства, а не утримувати такі кошти на рахунку 2909.

6.14. Щодо доводів Банку про заборону на операцій з російськими рублями, встановлену Постановою №18, суд апеляційної інстанції вказав таке:

- як встановлено судом першої інстанції, Банк утримує та обліковує кошти на рахунку 2909 без відповідних на те правових підстав, та в порушення умов Договору та доручень клієнта такі кошти Товариству не повернув;
- суд першої інстанції доцільно зауважив, що Постанова №18 не встановлює заборони на повернення коштів в іноземній валюті їх власнику у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів;
- посилання Банку на пункт 17 Постанови №18 є абсолютно безпідставним, адже ця норма забороняє здійснення банками відповідних валютних операцій, а вимога Товариства повернути йому його ж кошти (навіть у російських рублях) такою операцією не є в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про валюту і валютні операції», оскільки, не передбачає переходу права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, не є операцією з торгівлі валютними цінностями чи транскордонним переказом валютних цінностей або їх транскордонним переміщенням;
- місцевий суд обґрунтовано відхилив заперечення Банку щодо ненастання передбачених пунктом 18 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про банки і банківську діяльність» умов для здійснення для Банку операції з продажу (обміну) російських рублів у безготівковій формі, оскільки, утримання коштів банком на рахунку, який не є рахунком позивача, виключає розпорядження Товариством як самим рахунком, так і коштами на ньому, унеможливлює і настання відповідних умов, принаймні, - подання Товариством заяви на продаж відповідно до згаданої норми;
- крім того, як вже зазначалось, у заяві №13 про купівлю іноземної валюти Товариство доручило Банку, зокрема в разі, якщо придбана згідно з цією заявою іноземна валюта не буде перерахована ним за призначенням у визначений законодавством строк після зарахування на поточний рахунок в іноземній валюті, - продати її на МВРУ, а суму гривень, отриману від цього продажу, перерахувати на поточний рахунок в національній валюті;
- на момент перегляду рішення місцевого суду в апеляційній інстанції Банк вже пропустив термін, встановлений пунктом 18 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про банки і банківську діяльність».

6.15. Колегія суддів апеляційної інстанції під час вирішення спору у цій справі взяла до уваги і те, що:

- згідно зі статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів;
- поняття «володіння» у частині першій статті 1 Протоколу №1 - це автономне й охоплює як «наявне володіння», так і активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може стверджувати про принаймні «легітимні очікування». «Володіння» включає права «in rem» (право на речі) і «in personam» (право на дії особи). Термін охоплює нерухоме та рухоме майно та інші інтереси власників;
- будь-яке втручання в права, захищені статтею 1 Протоколу №1, має відповідати вимозі законності. Фразу «на умовах, передбачених законом» щодо будь-якого втручання в право на мирне володіння «майном» слід тлумачити так само, як фразу «згідно із законом» у статті 8 стосовно втручання в права, захищені цим положенням, або «встановлені законом», що стосується втручання в права, захищені статтями 9, 10 і 11 Конвенції;
- наявність правової основи у національному законодавстві сама по собі не є достатньою для задоволення принципу законності. Крім того, правова основа повинна мати певну якість: вона повинна бути сумісною з верховенством права і повинна забезпечувати свободу від свавілля або гарантії проти нього.

6.16. Суд апеляційної інстанції вважає, що у цьому випадку зі сторони Банку відбулось втручання у право власності Товариства, яке не можна визнати таким, що відповідає принципу законності. Адже у спірній ситуації жодний Закон України не встановлює для Товариства відповідних заборон для повернення власних коштів, які не були використані для транскордонного переказу.

6.17. За таких підстав у їх сукупності суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини Банку в безпідставному утриманні належних Товариству грошових коштів і доводами апеляційної скарги зазначене не спростовано. До стягнення з Банку на користь Товариства підлягають 6 815 970,00 грн основного боргу (як визнає позивач, без урахування комісії на придбання валюти).

6.18. Доводи апеляційної скарги про обрання Товариством неналежного способу захисту, суд апеляційної інстанції оцінив критично, посилаючись на правові позиції Великої Палати Верховного Суду.

6.19. Суд апеляційної інстанції вказав, що Товариство, крім суми основного боргу в розмірі 6 815 970,00 грн (що еквівалентно 18 600 000,00 російських рублів) на підставі статті 625 ЦК України нарахувало та заявило до стягнення з Банку 2 369 945,43 грн інфляційних втрат і 493 797,36 грн 3% річних, нарахованих за період з 23.02.2022 до 23.07.2024.

6.19.1. Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що Банк безпідставно володіє його коштами та не повертає їх на поточний рахунок Товариства, Банк позбавляє Товариство законної можливості розпорядитися активами.

6.19.2. Перевіривши наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції розрахунок, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що Товариство неправильно визначило дати початку прострочення з 23.02.2022 (дата подання заяви), та обґрунтованість такого нарахування за період з 27.02.2022 (відповідно до встановлених строків виконання платіжного доручення) до 23.07.2024. До стягнення з Банку на користь Товариства підлягають 2 369 945,43 грн інфляційних втрат і 491 556,49 грн 3% річних.

6.20. Щодо додаткового рішення від 24.12.2024 суд апеляційної інстанції вказав, зокрема таке.

6.21.1. У серпні 2024 року товариство звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути з Банку 9 679 712,79 грн і надало попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу у розмірі 47 400,00 грн.

6.21.2. Протягом розгляду справи Товариство разом із заявами по суті надавала докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, про які не заявляла у позовній заяві.

6.21.3. Після проголошення судом рішення по суті спору Товариство у заяві про ухвалення додаткового рішення заявила до стягнення з Банку 58 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в сумі 58 300,00 грн.

6.21.4. У матеріали справи на обґрунтування вимог про стягнення з Банку витрат на правничу допомогу Товариство надало:

- договір від 28.03.2024 №60 про надання правничої (правової) допомоги, укладений нею з Адвокатським бюро "Канюка Ярослава";
- акт приймання-передачі наданих послуг від 06.08.2024 №2, рахунок від 06.08.2024 №2 та платіжну інструкцію від 06.08.2024 №2092;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 16.09.2024 №3, рахунок від 16.09.2024 №3, платіжну інструкцію від 16.09.2024 №2206;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 09.10.2024 №4, рахунок від 09.10.2024 №4, платіжну інструкцію від 09.10.2024 №2280;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2024 №6, рахунок від 31.10.2024 №6, платіжну інструкцію від 01.11.2024 №2353;
- акт приймання-передачі наданих послуг №5 від 18.10.2024, рахунок №5 від 18.10.2024, платіжну інструкцію №2309 від 18.10.2024,
- акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2024 №6, рахунок від 31.10.2024 №6, платіжну інструкцію від 01.11.2024 №2353;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 07.11.2024 №7, рахунок від 07.11.2024 №7, платіжну інструкцію від 11.11.2024 №2373;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 21.11.2024 №8, рахунок від 21.11.2024 №8, платіжну інструкцію від 25.11.2024 №2448;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 09.12.2024 №9, рахунок від 09.12.2024 №9, платіжну інструкцію від 09.12.2024 №2503.

6.21.5. Суд встановив, що 28.03.2024 Товариство (клієнт) уклало з Адвокатським бюро «Канюка Ярослава» (Бюро) договір №60 про надання правничої (правової) допомоги (далі - Договір №60), за умовами пункту 4.1, 4.2 якого за послуги (правничу допомогу), що надаються Бюро, клієнт сплачує Бюро плату, що є гонораром (винагородою) у наступному розмірі: за адвокатські послуги клієнт сплачує Бюро плату в розмірі 2 200,00 грн за годину роботи. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Бюро, не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

6.21.6. Згідно з пунктами 4.3-4.6 Договору №60 Бюро виставляє рахунок клієнту після підписання представниками кожної зі сторін акта надання послуг правової допомоги та у випадках передбачених пунктом 4.5 Договору №60. В акті вказується обсяг наданої Бюро правничої (правової) допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту Бюро факсимільним зв`язком, поштою, вручається під розписку, або направляється електронною поштою з проставленням ЕЦП. На письмову вимогу клієнта Бюро може надавати акти про надання правничої (правової) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правничої (правової) допомоги із ідентифікацією. Акт про надання правничої (правової) допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав Бюро письмові аргументовані заперечення на акт. Сума, вказана в пункті 4.1 Договору №60, щомісячно може коригуватись відповідно до офіційного індексу інфляції.

6.21.7. В акті, зазначеному в пункті 4.4 Договору №60, сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість (надання знижки чи націнки) правничої (правової) допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акта (пункту 4.7 Договору №60).

6.21.8. Суд встановив, що сторони підписали акти приймання-передачі наданих послуг від 06.08.2024 №2, від 16.09.2024 №3, від 09.10.2024 №4, від 31.10.2024 №6, від 18.10.2024 №5, від 31.10.2024 №6, від 07.11.2024 №7, від 21.11.2024 №8, акт від 09.12.2024 №9.

6.21.9. За цими актами на виконання Договору №60 Бюро надало, а Товариство прийняло такі послуги:

- підготовка позовної заяви - 15 400,00 грн (акт від 06.08.2024 №2, рахунок від 06.08.2024 №2 та платіжна інструкція від 06.08.2024 №2092);
- підготовка відповіді на відзив - 11 000,00 грн (акт від 16.09.2024 №3, рахунок від 16.09.2024 №3, платіжна інструкція від 16.09.2024 №2206);
- підготовка пояснень 6 600,00 грн (акт від 09.10.2024 №4, рахунок від 09.10.2024 №4, платіжна інструкція від 09.10.2024 №2280);
- участь у підготовчому судовому засіданні - 4 400,00 грн (акт від 18.10.2024 №5, рахунок від 18.10.2024 №5, платіжна інструкція від 18.10.2024 №2309);
- підготовка додаткових пояснень - 2 200,00 грн (акт від 31.10.2024 №6, рахунок від 31.10.2024 №6, платіжна інструкція від 01.11.2024 №2353);
- участь у судових засіданнях - 18 700,00 грн (акт від 07.11.2024 №7, рахунок від 07.11.2024 №7, платіжна інструкція від 11.11.2024 №2373, акт від 21.11.2024 №8, рахунок від 21.11.2024 №8, платіжна інструкція від 25.11.2024 №2448, акт від 09.12.2024 №9, рахунок від 09.12.2024 №9, платіжна інструкція від 09.12.2024 №2503).

6.21.10. Банк надав заперечення на подану Товариство заяву, у якому з вимогами Товариства не погоджується та вважає, що заявлені у заяві про ухвалення додаткового рішення до стягнення з Банку суми не відповідають критерію розумності їхнього розміру, розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часом, тому такі витрати не підлягають покладенню на відповідача. Банк зазначає, що обставини щодо збільшення тривалості судових засідань були обумовлені воєнними діями в Україні та жодним чином не були спричинені Банком. Банк зауважує, що не вчиняв жодних спроб щодо затягування судового процесу чи інших перепон у здійснені розгляду справи, а тому не має безпідставно нести відповідальність за ті негативні обставини що склались для представника позивача.

6.21.11. Дослідивши надані Товариством докази понесених витрат на правничу допомогу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір заявлених Товариством витрат на правову (правничу) допомогу у сумі       58 300,00 грн, відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції (зазначеною в актах приймання-передачі), а, отже, їх розмір є обґрунтованими у зазначеному вище розмірі.

6.21.12. Суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, на думку суду апеляційної інстанції, правомірно виснував, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, документально підтвердженим належними доказами, співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг, предметом позову та значенням справи для сторін, а тому такі витрати у розмірі 58 300,00 грн відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Верховний Суд ухвалою від 24.03.2025, зокрема, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою у цій справі на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28.04.2025 у зв`язку з відпусткою судді     Ємця А.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/9932/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів:       Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

7.3. У судовому засіданні 29.04.2025 Судом оголошено перерву до 03.06.2025.

7.4. Від Банку 23.05.2025 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких скаржник, зокрема, просив вирішити питання повороту виконання рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

7.5. Від Товариства 30.05.2025 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

7.6. Від Товариства 03.06.2025 до Суду надійшли додаткові на позицію відповідача, викладену в поясненнях.

7.7. Суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 03.06.2025 долучив вказані вище пояснення, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.8. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.9. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин:

- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;
- з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими;
- подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.9. Підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.10. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.11. Скаржник посилається на низку судових рішень Верховного Суду (дивись пункт 4.1 цієї постанови), які не були враховані судами попередніх інстанції під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

8.12. Предметом розгляду у цій справі є стягнення коштів які не були перераховані банком на виконання платіжного доручення та не повернуті клієнту всупереч умовам договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання, інфляційних втраті і 3 % річних.

8.12.1. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання.

8.13. Предметом розгляду справи №686/21962/15-ц було стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку міськрайонного суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

8.13.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав вироку суду як у частині відшкодування майнової, так і моральної шкоди. Відтак, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошову суму, яка утворилась у зв`язку з невчасним виконанням зазначеного грошового зобов`язання, інфляційні втрати та 3 % річних.

8.14. Предметом розгляду справи №569/11463/15-ц було захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій неправомірними, відновлення роботи інтернет-сервісів, стягнення інфляційних витрат, суми 3% річних і пені за кожен день прострочення зобов`язання.

8.14.1. Позов мотивований тим, що відповідачем не виконано умови договору про надання банківських послуг.

8.15. Предметом розгляду справи №569/8539/17 було захист прав споживача фінансових послуг, стягнення інфляційних втрат, 3% річних і пені.

8.15.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем перераховані грошові кошти з транзитного рахунку з порушенням строку.

8.16. Предметом розгляду справи №904/1569/15 було:

- зобов`язання виконати пункт договору шляхом перерахування грошових коштів на низку рахунків;
- стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

8.16.1. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором розрахунково-касового обслуговування та договорів про розміщення коштів на строковому депозиті щодо повернення коштів, за якими настав строк повернення, а також порушенням відповідачем прав позивача і самовільним блокуванням його коштів.

8.17. Предметом розгляду справи №902/417/18 було стягнення заборгованості за договором поставки, пені, штрафу та відсотків річних.

8.17.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються умови укладеного договору поставки та додаткових угод до нього щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар.

8.18. Предметом розгляду справи №910/11289/22 було:

- визнання права позивача на зарахування банком валютних коштів на розрахунковий рахунок виконання зобов`язань за договором оренди;
- зобов`язання відповідача здійснити зарахування валютних коштів на розрахунковий рахунок позивача.

8.18.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача у вчинені відповідних операцій суперечить підпункту 2 пункту 17-2 Постанови №18 та банківським правилам, про зміну яких позивача було повідомлено після перерахування коштів контрагентом.

8.19. Предметом розгляду справи №921/252/23 було усунення перешкод у користуванні належним позивачу на праві постійного користування об`єктом нерухомого майна, а саме частиною земельної ділянки шляхом: здійснення демонтажу встановлених перешкод (огорожі із воротами) за всім периметром самовільно зайнятої частини земельної ділянки, звільнення цієї земельної ділянки від інших речей, майна; забезпечення доступу на територію частини земельної ділянки.

8.19.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка, яка належить позивачу на праві постійного користування, фактично перебуває у володінні відповідача без будь-яких правових підстав для цього. Крім того, за доводами позивача майно відповідача, що знаходиться на земельній ділянці, не належить до нерухомого та є самочинно збудованим. За таких обставин позивач вважав, що відповідач, самовільно зайнявши земельну ділянку, незаконно чинить перешкоди постійному землекористувачу в користуванні земельною ділянкою.

8.20. Предметом розгляду справи №910/10699/21 було визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна.

8.20.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюваний договір підписаний зі сторони позивача неуповноваженою особою, а саме директором, який відповідно до вимог статуту не мав повноважень укладати правочин з розпорядження майном підприємства на суму більше 1 000 000,00 грн без відповідного погодження (письмового рішення) учасника позивача.

8.21. Предметом розгляду справи №910/8641/21 було визнання недійсним договору про інвестування реконструкції Української студії хронікально-документальних фільмів з надбудовою головного корпусу для офісних приміщень та будівництва житлового комплексу а додаткових угод до нього.

8.21.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір та додаткові угоди до нього були укладені з порушенням вимог, зокрема низки статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

8.22. Предметом розгляду справи №917/868/21 було:

- визнання незаконним і скасування наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду;
- скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та закриття щодо неї Поземельної книги;
- визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, яка накладається на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею.

8.22.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є постійним землекористувачем земельної ділянки на підставі акта на право постійного користування, проте не має можливості реалізувати таке право з огляду на наявність спірної земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку.

8.23. Предметом розгляду справи №910/10011/19 було визнання протиправним і скасування розпорядження про реєстрацію статуту релігійної організації у новій редакції.

8.23.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач видав спірне розпорядження з перевищенням наданих йому повноважень, з порушенням Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), на низки законів України.

8.24. Предметом розгляду справи №910/2861/18 було:

- зобов`язання виконати пункт інвестиційного договору на реалізацію проекту будівництва на земельній ділянці;
- визнання за права власності на гуртожиток.

8.24.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київської міської ради позивачу надано земельну ділянку площею в постійне користування для будівництва, експлуатації та обслуговування гуртожитку для студентів за рахунок земель комунальної власності. 

8.25. Предметом розгляду справи №916/3156/17 було застосування наслідків недійсності договору про розірвання договору застави майнових прав шляхом скасування державної реєстрації припинення обтяжень щодо майнових прав.

8.25.1. Позовні вимоги обґрунтовано встановленням під час перевірки правочинів неплатоспроможного банку вилучення ліквідних предметів застави шляхом укладення додаткових договорів і договорів про розірвання відповідних договорів застави, зокрема спірного договору. Позивач посилається на те, що, розірвавши договір застави, банк фактично при непогашеній заборгованості за кредитним договором безпідставно відмовився від власних майнових вимог до заставодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості позичальника, внаслідок чого відповідний договір про розірвання є нікчемним у силу пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

8.26. Предметом розгляду справи №910/3907/18 було:

- визнання недійсними електронних торгів з продажу лота та їх результатів, оформлених протоколом проведення електронних торгів;
- визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу зерна.

8.26.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що було порушено повноваження, яке полягає в організації та проведенні електронних торгів з продажу спірного майна за відсутності правових підстав для цього. Зокрема, передача вказаного майна в управління була здійснена виключно з метою його збереження, а тому за відсутності згоди власника такого активу чи відповідного судового рішення, не було правомочності для здійснення відчуження спірного майна на оскаржуваних торгах. 

8.27. Предметом розгляду справи №905/1926/16 було зобов`язання виконати умови договору, а саме: прийняти виконання зобов`язань шляхом надання низки актів приймання-передачі електроенергії.

8.27.1. Позов мотивовано тим, що своєчасно не підготовлено, не підписано та не передано акти приймання-передачі електричної енергії, чим порушено права та охоронювані законом інтереси позивача як виробника за договором. 

8.28. Предметом розгляду справи №925/1265/16 було визнання недійсним і скасування державних актів на право постійного користування земельною ділянкою.

8.28.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що пункти рішення міської ради, котрі були підставою для видачі оспорюваних актів, визнані в судовому порядку нечинними та скасовані.

8.29. Предметом розгляду справи №331/6927/16-ц було:

- усунення особу від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця;
- зобов`язання усунути особу від прав на пільги, встановлені для члена сім`ї загиблого військовослужбовця статтею 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

8.29.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки особа (батько загиблого військовослужбовця) ухилявся від виконання обов`язків з утримання та виховання сина, позивачка вважає, що відповідача потрібно позбавити усіх майнових прав щодо сина, зокрема, права на одержання одноразової грошової допомоги.

8.30. Предметом розгляду справи №916/1415/19 було визнання припиненими низки договорів іпотеки.

8.30.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є іпотекодержателем нерухомого майна, яке було предметом спірних договорів іпотеки. 

8.31. Предметом розгляду справи №923/364/19 було визнання права постійного користування земельними ділянками для ведення сільськогосподарського виробництва.

8.31.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є правонаступником усіх прав та обов`язків радгоспу, у тому числі і щодо спірних земельних ділянок; за радгоспом згідно з державним актом закріплено право безстрокового і безоплатного користування землі для ведення сільського господарства, тому позивач володіє та користується спірними земельними ділянками на законних підставах, цьому товариству належить право постійного користування такими ділянками та, відповідно, і право переоформлення зазначеного права в інший правовий титул згідно з чинним законодавством.

8.32. Предметом розгляду справи №904/1221/19 було:

- визнання протиправними та скасувати рішення ради;
- визнання за позивачем переважного права на поновлення на тих самих умовах і на той самий строк договору оренди землі щодо земельних ділянок для ведення сільськогосподарського виробництва.

8.32.1. Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на ті обставини, що позивач належним чином виконував умови зазначених договорів оренди земельних ділянок, тому у нього виникло переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди. Проте рада, не маючи на меті самостійно використовувати спірні земельні ділянки, передати їх в оренду на більш вигідних умовах, приймаючи оспорювані рішення, порушила переважне право позивача на укладення договору. 

8.33. Предметом розгляду справи №755/9215/15-ц було визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею та визнання права власності на спірну земельну ділянку.

8.33.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка була подарована позивачу, а при видачі свідоцтва про реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я іншої особи приватний нотаріус не з`ясував, що ця земельна ділянка останній не належить.

8.33.2. Предметом розгляду касаційної інстанції було, зокрема питання застосування частини четвертої статті 126 ГПК України та частини п`ятої статті 129 ГПК України.

8.34. Предметом розгляду справи №306/1198/17 було стягнення завданих збитків за спожиту електричну енергію.

8.34.1. Позов мотивовано тим, що під час проведення обстеження електроустановки відповідача представниками позивача виявлено порушення, а саме: змонтовано дублюючий ввід до лічильника з використанням схованої електропроводки, за фактом виявленого порушення складений акт, оскільки електроенергія не обліковувалася і не оплачувалася.

8.34.2. Предметом розгляду касаційної інстанції було, зокрема питання застосування частини четвертої статті 126 ГПК України та частини п`ятої статті 129 ГПК України.

8.35. Предметом розгляду справи №905/1795/18 було стягнення заборгованості за договором поставки, пені, інфляційних втрат і 3 % річних.

8.35.1. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки щодо оплати за поставлений товар, що стало підставою для нарахування пені, інфляційних втрат і 3 % річних.

8.35.2. Предметом розгляду касаційної інстанції було, зокрема питання застосування частини четвертої статті 126 ГПК України та частини п`ятої статті 129 ГПК України.

8.36. Предметом розгляду справи №922/2685/19 було стягнення основної заборгованості за договором поставки, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 3% річних та інфляційних втрат.

8.36.1. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов договору поставки.

8.36.2. Предметом розгляду касаційної інстанції було, зокрема питання застосування частини четвертої статті 126 ГПК України та частини п`ятої статті 129 ГПК України.

8.37. Верховний Суд виходить з того, що справи №686/21962/15-ц, №569/11463/15-ц, №569/8539/17, №904/1569/15, №902/417/18 і ця справа є схожими в частині, що стосується стягнення інфляційних втрат і відсотків річних, які унормовані статтею 625 ЦК України.

8.38. Щодо справи №902/417/18 і цієї справи, то вони є схожими в частині правового регулювання правовідносин банку та його клієнта в силу приписів Постанови №18.

8.39. Стосовно справ №921/252/23, №910/10699/21, №910/8641/21, №917/868/21, №755/9215/15-ц, №306/1198/17, №905/1795/18, №922/2685/19, слід зазначити, що правові висновки, які висловлені Верховним Судом у них стосувалися норм процесуального права, застосування яких, з огляду на процесуальний характер цих норм, є загальним під час, зокрема, вирішення питання розподілу судових витрат (стаття 129 «Розподіл судових витрат» ГПК України), у том числі витрат на професійну правничу допомогу (стаття 126 «Витрати на професійну правничу допомогу» ГПК України).

8.40. Що ж до справ №910/10011/19, №910/2616/18, №916/3156/17, №910/3907/18, №905/1926/16, №925/1265/16, №331/6927/16-ц, №910/10011/19, №916/1415/19, №923/364/19, №904/1221/19, то слід зазначити, що у них розглядалося питання ефективності способу захисту, що, ураховуючи доводи відповідача є вагомим для з`ясування у цій справі стосовно застосування статей 15 і 16 ЦК України.

8.41. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. 

8.41.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.41.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.42. Верховний Суд виходить з того, що касаційне провадження у цій справі також відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.43. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.44. Так, скаржник з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду з питань застосування пункту 17 Постанови №18 до дій, щодо повернення коштів в іноземній валюті, зокрема, в російських рублях, їх власнику, у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів.

8.45. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.46. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норми права, наведеної у пункті 8.44 цієї постанови, у контексті спірних правовідносин, враховуючи обставини цієї справи та вказані скаржниками порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, відсутні.

8.47. Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.48. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.48.1. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.
Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них.

8.48.2. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

8.48.3. Відповідно до статті 193 ЦК України види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом.

8.48.4. З положень вказаних норм очевидним і однозначним висновком є те, що гроші (в тому числі безготівкові) є об`єктом цивільних прав. Гроші визначаються за ЦК України як різновид майна (статті 179, 192 ЦК України).

8.48.5. Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Положення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

8.48.6. Згідно із статтею 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

8.48.7. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

8.48.8. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Клієнт не має права без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не має права їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір, визначений згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному банківському рахунку.
Після отримання банком письмового повідомлення обтяжувача про наявність підстав для звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, клієнт за відповідним договором банківського рахунка не вправі без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не вправі їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача. Банк не перевіряє наявність підстав, зазначених в отриманому ним від обтяжувача повідомленні.
Якщо на момент отримання банком розпорядження клієнта банк був письмово повідомлений клієнтом про існування обтяження, банк, який порушив вимоги частин другої і третьої цієї статті, відповідає перед обтяжувачем у розмірі грошових коштів, списаних ним з рахунка на виконання розпорядження клієнта.
Згода обтяжувача, передбачена частинами другою і третьою цієї статті, може бути виражена у загальній формі та/або містити умови, за яких така згода вважається наданою. Така згода може бути включена до умов договору, яким встановлюється обтяження майнових прав на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

8.48.9. Верховний Суд виходить з того, що при укладенні договору банківського рахунку у клієнту (власника рахунку) виникає право вимагати від банку перерахування та/чи видання грошових коштів, що знаходяться на рахунку.

8.48.10. Ще у римському праві сформулювалася суть зобов`язального права. В ЦК України також закріплено суть зобов`язального права як право кредитора вимагати від боржника здійснення певних дій.

8.49. Правлінням НБУ 24.02.2022 з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи було прийнято Постанову №18, відповідно до якої:

- Правління Національного банку України забезпечує свою роботу відповідно до Закону України "Про Національний банк", Регламенту Правління Національного банку України в умовах особливого періоду, затвердженого рішенням Правління Національного банку України від 21 серпня 2019 року №606-рш, нормативно-правових та розпорядчих актів Національного банку України (пункт 1);
- банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених цією постановою (пункт2);
- обмежити зняття готівки з рахунку клієнта в обсязі 100 000 грн в день (не враховуючи виплати заробітної плати та соціальних виплат), крім підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань), Уряду та окремих дозволів Національного банку України без нарахування та зняття комісій (пункт 3);
- здійснювати безготівкові розрахунки без обмежень (пункт 4);
- заборонити видачу готівкових коштів з рахунків клієнтів в іноземній валюті крім підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань), Уряду та окремих дозволів Національного банку України (пункт 5);
- платежі Уряду здійснювати без обмежень згідно законодавства про особливий період (пункт 6);
- підкріплювати банкомати готівкою без обмежень (пункт 7);
- банкам забезпечити роботу відділень в безперебійному режимі в умовах відсутності загрози життю та здоров`ю населення (пункт 8);
- забезпечити доступ до сейфових скриньок в безперебійному режимі (пункт 9);
- НБУ здійснює підкріплення готівкою без обмежень (пункт 10);
- НБУ здійснює бланкове рефінансування банків для підтримки ліквідності без обмежень по сумі терміном до 1 року з можливістю пролонгації ще на 1 рік (пункт 11);
- призупинити роботу валютного ринку України крім операцій продажу іноземної валюти клієнтами (пункт 12);
- зафіксувати офіційний курс на 24.02.2022 (пункт 13);
- увести мораторій на здійснення транскордонних валютних платежів [крім підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань) та Уряду, окремих дозволів НБУ] (пункт 14);
- зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів держави, що здійснила збройну агресію проти України (пункт 15);
- банкам-емітентам електронних грошей призупинити здійснення випуску електронних грошей, поповнення електронних гаманців електронними грошима, розповсюдження електронних грошей (пункт 16).

8.50. Слід зазначити, що у Постанову №18 внесено зміни відповідно до низки постанов НБУ. 

8.51. Так, вже 24.02.2022 постановою Правління НБУ від 24.02.2022 №21 було внесено зміни у Постанову №18, зокрема доповнено новим пунктом 17 такого змісту:

« 17. Уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:
1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;
2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь;
3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь».

8.52. У силу приписів пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак:

а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта;
б) торгівля валютними цінностями;
в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.

8.53. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій встановили неможливість Банку завершити транскордонний переказ російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 на користь юридичної особи, яка мас місцезнаходження в РФ в силу обмежень, які визначені пунктом 17 Постанови НБУ у редакції 24.02.2022.

8.54. Також, суди попередніх інстанцій встановили, що у позивача є рахунок в іноземній валюті, а саме у російських рублях.

8.55. Втім, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Банку грошових коштів у гривні, суди залишили поза увагою: дійсні фактичні підстави позову і предмет (стягнення коштів, з огляду на особливості правової природи безготівкових коштів, які просить стягнути Товариство), у співвідношенні з характером і сутністю вказаних вимог позивача; з`ясування можливості/неможливості Банку виконати платіжне доручення в іноземній валюті з позначкою «Терміновий» саме 23.02.2022, а не встановлювати дату валютування 24.02.2022, вказівки клієнта (Товариства), викладені у заяві №13 про купівлю іноземної валюти, зокрема:

- перерахувати придбану іноземну валюту на поточний рахунок в іноземній валюті;
- у разі, якщо придбана згідно з цією заявою іноземна валюта не буде перерахована ним за призначенням у визначений законодавством строк після зарахування на поточний рахунок в іноземній валюті, - продати її на МВРУ, а суму гривень, отриману від цього продажу, перерахувати на поточний рахунок в національній валюті.

8.56. Відповідно до частин першої і другої статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

8.57. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 06.04.2021 року у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, від 31.08.2021 у справі №903/1030/19, від 26.10.2021 у справі №766/20797/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 14.42.2021 у справі №643/21744/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20)

8.58. Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

8.59. Отже, з огляду на обмеження встановлені Постановою №18, судам необхідно встановити чи є обраний позивачем спосіб захисту не лише ефективним, але й належним. 

8.60. Під час касаційного розгляду Банк у додаткових поясненнях вказав, що:

«Виходячи з наведеного у позові, на нашу думку, ефективним та належним способом захисту в даних обставинах може бути покладення на Банк обов`язку перерахувати 18 600 000,00 рос. рублів з рахунку АБ «УКРГАЗБАНК» на якому вони обліковуються НОМЕР_4 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» на поточний рахунок ТОВ «Торгівельний двір «Українська торгівельна спілка» в російських рублях НОМЕР_2 в АБ          «УКРГАЗБАНК»,           з якого ці кошти згідно Платіжного доручення Позивача в іноземній валюті №13 від 23.02.2022 підлягали перерахуванню російському           контрагенту (копія платіжного доручення додана до позову). В такий спосіб,           як вказував Позивач і буде відновлено його законне право власності на кошти, які будуть в його розпорядженні».

8.61. У оскаржуваних судових рішень відсутні обґрунтування судів попередніх інстанцій щодо стягнення з Банку коштів у гривні та не надано оцінку наявності/відсутності повернення Банком грошових коштів у рублях на рахунок Товариства у іноземній валюті, та чи є таке повернення ефективним/неефективним у контексті відновлення порушеного права позивача.

8.62. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.63. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.64. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.65. Суд наголошує, що зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій встановлювали обставини цієї справи, з огляду на календарні дати. Втім, у цій справі повне і всебічне з`ясування обставин неможливо без встановлення часу вчинення/невчинення Банком відповідних дій.

8.66. Верховний Суд наголошує, що Постанова №18 була прийнята 24.02.2022, і перші зміни внесені того ж дня (24.02.2022), а заява №13 Товариства та платіжне доручення в іноземній валюті з позначкою «Терміновий» датовані 23.02.2022.

8.67. Верховний Суд виходить з того, що в силу приписів статті 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

8.68. Втім, зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди попередніх інстанцій з`ясували та встановили коли саме (о котрій годині) Банк дізнався про Постанову №18 та про перші зміни, які були до неї внесені 24.02.2022 та чи була у відповідача обґрунтована можливість виконати термінове платіжне доручення позивача до офіційного опублікування Постанови №18 зранку 24.02.2022 або ще 23.02.2022, ураховуючи аргументи позивача про те, що грошові кошти переказувалися за допомогою SWIFT і в Україні не було вихідного дня 23.02.2022 та документально не підтверджено чи 23.02.2022 був вихідним днем у РФ.

8.69. Слід зазначити, що поза увагою судів залишені аргументи відповідача про те, що правомірність його дій/бездіяльності підтверджується позицією НБУ, яка висвітлена у листах, що містять в матеріалах справи.

8.70. З огляду на викладене вище, вагомим і ключовим у вирішенні цього спору є вирішення, зокрема, таких питань:

- визначення фактичної підстави позову, ураховуючи фактичні дані, наведені позивачем у позові та його аргументи щодо стягнення грошових коштів у гривні за договором й доводи стосовно того, що вказані кошти є збитками; 
- наявність/відсутність підстав для виконання Банком зобов`язань за договором, у тому числі, щодо продажу на МВРУ російських рублів і перерахування суми гривень, отриманої від цього продажу на поточний рахунок Товариства в національній валюті;
- правомірність/неправомірність невиконання Банком платіжного доручення в іноземній валюті з позначкою «Терміновий» 23.02.2022;
- о котрій годині 24.02.2022 Банк отримав інформацію про Постанову №18 та про перші зміни до неї, які були внесені того ж дня;
- правомірність/неправомірність невиконання Банком доручень Товариства, які були надані після 24.02.2022;
- правова природа грошових коштів (18 600 000,00 російських рублів), які обліковуються на рахунку 2909, у тому числі, з`ясування питання хто є власником вказаних коштів і наділений правом володіння, користування та розпорядження ними;
- надання оцінки аргументам як позивача, так і відповідача, ураховуючи, у тому числі, їх посилання на листи НБУ, які отримані Товариством і Банком на свої звернення, у контексті чи є такі відповіді відповідним роз`ясненням НБУ його нормативно-правового акта  - Постанови №18;
- з урахуванням предмету та підстав позову належність та ефективність способу захисту, обраного позивачем у цьому конкретному випадку, ураховуючи доводи учасників справи та подані ними докази; 
- можливість визначення способу захисту судом у відповідності до приписів статті 5 ГПК України прав та інтересів позивача, ураховуючи можливість/неможливість розпорядження на момент прийняття рішення грошовим коштами у російських рублях.

8.71. З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.72. Стосовно доводів касаційної скарги в частині оскарження додаткового рішення, то слід зазначити таке.

8.72.1. Відповідно до частин першої та третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

8.72.2. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

8.72.3. Рішення суду першої інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини, в якій зазначається розподіл судових витрат (пункт 5 частини п`ятої статті 238 ГПК України).

8.72.4. Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (підпункти б і в пункту 4 частини першої статті 282 ГПК України).

8.72.5. Приймаючи 05.12.2024 рішення у справі №910/9932/24, суд першої інстанції лише вирішив питання стосовно покладення судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. 

8.72.6. Втім, питання розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу вирішено відповідно судом першої інстанції шляхом прийняття додаткового рішення від 05.12.2024.

8.72.7. Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

8.72.8. Із аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

8.72.9. Вказана вище правова позиція узгоджується із висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20 (пункт 9), Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №922/2665/17, від 12.01.2021 у справі №1540/4122/18, від 17.02.2021 у справі №522/17366/13-ц, від 25.03.2021 у справі №640/15192/19.

8.72.10. Оскільки, рішення суду першої інстанції від 05.12.2024 та постанова суду апеляційної інстанції від 10.03.2025 підлягають скасуванню, а справа №910/9932/24 - передачі на новий розгляд, з урахуванням мотивів, викладених вище, то, враховуючи приписи частин четвертої та п`ятої статті 129 ГПК України наразі наявні підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 10.09.2024 як похідного судового рішення від первісного судового акта.

8.72.11. Відтак, у частині означеного у пункті 4.1.6 цієї постанови, то Суд такі доводи не розглядає, адже, вони за наведених вище міркувань не впливають на висновок щодо скасування оскаржуваних судових рішень в частині витрат на професійну правничу допомогу.

8.73. Верховний Суд вважає неприйнятними доводи позивача, викладені у відзиві/поясненнях на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.74. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах і приймає письмові, усні пояснення в тій мірі, в якій вони узгоджуються з мотивуванням цієї постанови.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило, з огляду на доводи та докази, надані учасниками справи, встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції передбаченими статтю 300 ГПК України.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.5. Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувані судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.6. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати
10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційних скарг, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити, що, ураховуючи те, що Суд передав справу на новий розгляд і скасував оскаржувані судові рішення, то відсутні підстави для розподілу таких витрат.

11. Щодо повороту виконання рішення та додаткового рішення суду першої інстанції
11.1. Відповідно до частини першої статті 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:
1) закриває провадження у справі;
2) залишає позов без розгляду;
3) відмовляє в позові повністю;
4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

11.2. Таким чином, Суд не вирішує питання про поворот виконання судових рішень першої інстанції, адже суд касаційної інстанції не закриває провадження у справі/не залишає позов без розгляду/не відмовляє в позові повністю/не задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, про поворот виконання судових рішень у цій справі відповідно до приписів статті 333 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 у справі №910/9932/24 скасувати.

3. Справу №910/9932/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               І. Бенедисюк

Суддя                                                                                               І. Колос