ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  44/459-б (910/9896/24) 

Верховний Суд у складі суддів     Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,     Жукова С.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А.В.,
за участю представників сторін: 
ОСОБА_1 - Гурез І.О.,
ПАТ АБ «Укргазбанк» - Лисого М.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу   ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 
у справі     № 44/459-б (910/9896/24)
за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Лізингова Група" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича
до  ОСОБА_1 
про витребування майна та скасування державної реєстрації 
в межах справи № 44/459-б
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Управитель "Будівельно-     інвестиційна група" 
до         Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Лізингова Група"
про     визнання банкрутом.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду міста Києва від 09.04.2012, перебуває справа №44/459-б про банкрутство ТОВ "Фінансова Лізингова Група". 
У серпні 2024 року ТОВ "Фінансова Лізингова Група" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Бандоли О.О. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані встановленням рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13 фактом неправомірного вибуття спірного Транспортного засобу із власності банкрута та поза його волею.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції 

Під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що ТОВ «Фінансова лізингова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Трест «Київміськбуд-1» ім.М.П.Загороднього» про витребування майна (автотранспортних засобів) з чужого незаконного володіння. 

Позовні вимоги були обґрунтовані відсутністю підстав для володіння та користування відповідачем майном, переданим йому за договорами фінансового лізингу №109л/06/07 від 25.05.2007, №123л/07/07 від 12.07.2007, № 124л/07/07 від 12.07.2007, №137л/11/07 від 30.11.2007, № 166л/07/08 від 16.07.2008, № 168/07/08 від 30.07.2008 та № 172л/09/08 від 01.09.2008, у зв`язку з чим позивач просив витребувати у відповідача вказане майно. За цією позовною заявою господарським судом було порушено справу №910/25822/13.

За наслідками розгляду справи рішенням Господарського суду м. Києва від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13 (набуло законної сили 17.06.2014) позовні вимоги ТОВ «Фінансова лізингова група» задовольнили частково. Витребувано у ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього» на користь ТОВ «Фінансова лізингова група» рухоме майно (разом з реєстраційною та технічною документацією, комплектуючими пристроями, обладнанням та інвентарем), зокрема, вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedes-Benz Actros 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_2 (далі - Транспортний засіб).

В подальшому ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.08.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі №910/25822/13 було роз`яснено наступним чином: «Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі №910/25822/13 є підставою для здійснення уповноваженими органами Державтоінспекції державної реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова лізингова група» права власності на транспортні засоби, вказані в такому рішенні».

ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього» не було виконано рішення Господарського суду м. Києва від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13, зазначені транспортні засоби, зокрема, вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedes-Benz Actros 4140 B, № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_2 .  не були повернуті ТОВ «Фінансова Лізингова Група».

21.06.2018 ліквідатором було надіслано до Сервісного центру МВС України в м. Києві запит № 02-54/145 з проханням надати інформацію та облікові картки за якими фізичними та юридичними особами зазначені автотранспортні засоби зареєстровані. 

Регіональний сервісний центр МВС України в м. Києві у відповідь на звернення ліквідатора  надав запитані облікові картки, в тому числі №77604828 від 04.12.2015, з якої вбачається, що вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedes-Benz Actros 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за   ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_3 , 1973 року народження, паспорт НОМЕР_4 від 12.02.2009,  Житомирська область, м. Коростень, вул. Лєрмонтова, 6. Розділ "Особливі відмітки" має наступні відомості: свідоцтво НОМЕР_5 від 06.05.2015, договір купівлі-продажу №114/8041 від 02.12.2015. Як вбачається із облікової картки номерний знак цього автомобіля змінено на НОМЕР_6 .

Отже, спірний транспортний засіб вибув з володіння ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім.М.П.Загороднього» вже після набрання чинності рішенням Господарського суду м. Києва від 02.06.2014 у справі №910/25822/13 та під час здійснення ліквідаційної процедури у справі №44/459-б.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.09.2022  у справі №44/459-б заяву ТОВ "Фінансова лізингова група" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Бандоли О.О. про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації задоволено, витребувано у ОСОБА_2 серед іншого, вантажний автомобіль бетонозмішувач Mercedec-Benz Actors 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер   НОМЕР_6 , свідоцтво НОМЕР_5 від 06.05.2015, на користь ТОВ "Фінансова лізингова група", скасовано державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля бетонозмішувача Mercedec-Benz Actors 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_6 , свідоцтво НОМЕР_5 від 06.05.2015 за ОСОБА_2 , зобов`язано Регіональний сервісний центр МВС України в м. Києві зареєструвати даний транспортний засіб на праві власності за ТОВ "Фінансова лізингова група". 

Проте, як вказує позивач, ОСОБА_2  добровільно не виконав ухвалу Господарського суду м. Києва від 28.09.2022 у справі № 44/459-б та не повернув ТОВ «Фінансова Лізингова Група» зазначений транспортний засіб.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.03.2024 у справі № 44/459-б задоволено клопотання ліквідатора Бандоли О.О. та зобов`язано Головний сервісний центр МВС надати суду інформацію та документи про юридичних та фізичних осіб, за якими зареєстровані транспортні засоби, що раніше належали ТОВ "Фінансова Лізингова Група", в тому числі і щодо транспортного засобу-  вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedec-Benz Actors 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_6 , свідоцтво НОМЕР_5 від 06.05.2015.

Відповідно до інформації наданої Головним сервісним центром МВС листом №31/9592-9390   2024 від 04.04.2024, вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedec-Benz Actors 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_6 , свідоцтво НОМЕР_5 від 06.05.2015 зареєстровано за ОСОБА_1 , змінено номерний знак на НОМЕР_7 , свідоцтво НОМЕР_8 від 15.01.2021.

З посиланням на встановлений судом у рішенні   від 02.06.2014 у справі №910/25822/13 факт неправомірності вибуття із власності позивача оспорюваного транспортного засобу, ліквідатор  ТОВ "Фінансова Лізингова Група" звернувся з позовом до      ОСОБА_1  про витребування майна (транспортного засобу) з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації в порядку статті 388 ЦК України. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що Клименко І.П. є добросовісним набувачем, а витребування майна у добросовісного набувача порушує справедливий баланс, покладає на відповідача надмірний індивідуальний тягар та становить порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки є неспівмірним втручанням у право мирного володіння майном.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова Лізингова Група" транспортний засіб вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedec-Benz Actors 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво НОМЕР_8 від 15.01.2021. Скасовано за ОСОБА_1 державну реєстрацію на транспортний засіб вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedec-Benz Actors 4140 B, кузов № НОМЕР_1 , 2006 р.в., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво НОМЕР_8 від 15.01.2021. 

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що місцевий господарський суд допустив неповне дослідження обставин справи та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, оскільки врахував лише усні пояснення відповідача про те, що останній набув у власність спірний транспортний засіб на підставі оплатного договору купівлі-продажу. При цьому, матеріали справи на час розгляду справи в суді першої інстанції не містили ані копії такого договору, ані доказів його оплати. 

На підставі аналізу наданих сторонами на його вимогу доказів апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять жодних доказів, що правочин, на підставі якого ОСОБА_1 набув права на Транспортний засіб, є відплатним в розумінні статті 388 ЦК України, вказавши, що саме відплатність є визначальною ознакою для того, аби майно не могло бути витребувано, якщо такий набувач майна є добросовісним.  

Крім того, апеляційний суд  виходив з того, що  судом першої інстанції не прийнято до уваги обставини неправомірного вибуття із власності позивача Транспортного засобу (рішення від 02.06.2018 у справі №910/25822/13)  з подальшим відчуженням іншим особам; перепродаж спірного Транспортного засобу попереднім власником після звернення ліквідатора боржника з позовом про його витребування з чужого незаконного володіння; придбання відповідачем спірного Транспортного засобу за договором від 24.11.2020 у ТОВ "Спецзнак", який діяв на підставі договору комісії від 24.11.2020, укладеного з власником транспортного засобу,  з яким відповідач перебував у трудових відносинах, невідповідність ціни транспортного засобу його ринковій вартості вантажного автомобіля, що свідчать про недобросовісність сторін договору.

В постанові суд апеляційної інстанції зазначив  про врахування правових позицій Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та Верховного Суду у складі у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 29.05.2024 у справі №910/5808/20.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 скасувати, рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 залишити в силі.

Вважає, що апеляційним судом було порушено ряд норм процесуального і матеріального права, зокрема положень статей 12, 16, 330, 388 ЦК України, які призвели до безпідставного задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України,  зазначаючи про неврахування апеляційним судом правових позицій у питанні визначення добросовісності дій відповідача, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 24.01.2024 у справі № 291/86/20, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18. 

Вважає, що послідовність дій відповідача у даній справі свідчить про те, що його дії щодо придбання Транспортного засобу є добросовісними, водночас матеріали даної справи не містить жодних доказів, які б свідчили б про недобросовісну поведінку під час придбання спірного транспортного засобу.

Щодо порушення норм процесуального права вказує про не зазначення  у постанові апеляційного суду правового статусу скаржника у спірних правовідносинах та висновків про його  права, інтереси та (або) обов`язки.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 

ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк» подало відзив на касаційну скаргу,  в якому не погоджується з її доводами та вимогами, просить відмовити у  її задоволенні, постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №44/459-б (910/9896/24) залишити в силі.

Від ліквідатора ТОВ «Фінансова Лізингова Група» арбітражного керуючого Бандоли О.О. надійшов відзив на касаційну скаргу з проханням залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 

Ліквідатор вважає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови дотримався норм матеріального та процесуального права, правильно надав оцінку спірним правовідносинам, а доводи скаржника є безпідставними. 

При цьому звертає увагу на те, що  відповідач, будучи присутнім у судовому засіданні, що відбулось 03.04.2025, та будучи обізнаним з прийнятим судом рішенням про витребування Транспортного засобу, однак  з метою ухилення від виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №44/459-б(910/9896/24) відчужив витребуваний Транспортний засіб шляхом укладення договору комісії від 09.04.2025 за №6539/25/1/000758 та договору купівлі-продажу від 10.04.2025 за №6539/25/000652, що, на думку ліквідатора,  в черговий раз підтверджує недобросовісність дій відповідача.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції  в частині задоволення позовних вимог про витребування майна. 

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови від 09.08.2018 у справі № 927/876/17, від 11.09.2018 у справі № 910/9555/16 та ін.) власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина третя статті 388 ЦК України).

Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до частини першої статті 338 ЦК України, власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 338 ЦК України.

У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Розглядаючи спір у цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що ТОВ "Фінансова лізингова група" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього" про витребування майна (автотранспортних засобів) з чужого незаконного володіння. 

Позовні вимоги були обґрунтовані відсутністю підстав для володіння та користування відповідачем майном, переданим йому за договорами фінансового лізингу №109л/06/07 від 25.05.2007, № 123л/07/07 від 12.07.2007, № 124л/07/07 від 12.07.2007, № 137л/11/07 від 30.11.2007, № 166л/07/08 від 16.07.2008, № 168/07/08 від 30.07.2008 та № 172л/09/08 від 01.09.2008.

За наслідками розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2014  у справі №910/25822/13, яке набрало законної сили 17.06.2014, позовні вимоги ТОВ "Фінансова лізингова група" задоволено частково. Витребувано у ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього" на користь ТОВ "Фінансова лізингова група" рухоме майно (разом з реєстраційною та технічною документацією, комплектуючими пристроями, обладнанням та інвентарем), зокрема і вантажний автомобіль-бетонозмішувач Mercedes-Benz Actros 4140 B.

Під час розгляду справи №910/25822/13 судом було встановлено, що на момент складення актів прийому-передачі предмета лізингу у власність до Договорів лізингу спірне майно перебувало у заставі АТ "Укргазбанк", у зв`язку з чим до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідні записи про обтяження спірного рухомого майна.

Нормою статті 17 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Постановляючи вищевказане судове рішення, місцевий господарський суд у вказаній справі  виходив з того, що оскільки на момент передачі спірного майна на користь ПАТ Трест "Київміськбуд-1" (підписання 01.03.2010 сторонами актів прийому-передачі предмета лізингу у власність до Договорів лізингу) застава за Договорами застави спірного майна не була припинена, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна перебували записи про відповідні обтяження, згода Банку не була надана, то така передача суперечить положеннями статті 586 ЦК України, статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та статті 17 Закону України "Про заставу", а відтак укладені між ТОВ "ФЛГ" та ПАТ Трест "Київміськбуд-1" акти прийому-передачі предмета лізингу у власність від 01.03.2010 до Договорів лізингу не може породжувати будь-яких прав чи обов`язків для його сторін (в т.ч. переходу прав власності).

Отже, правові підстави вважати, що ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім.М.П.Загороднього" набуло право власності на спірне майно, відсутні.

В подальшому ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2014  рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014  у справі №910/25822/13 було роз`яснено наступним чином: "Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі №910/25822/13 є підставою для здійснення уповноваженими органами Державтоінспекції державної реєстрації за ТОВ "Фінансова лізингова група" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12; ідентифікаційний код 33602854) права власності на транспортні засоби, вказані в такому рішенні". 

ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього" не було виконано рішення Господарського суду м. Києва від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13. 

Таким чином, транспортні засоби, в тому числі і спірний Транспортний засіб, не були повернуті ТОВ "Фінансова Лізингова Група".

В подальшому, як встановив суд апеляційної інстанції, Транспортний засіб вибув із володіння ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього після набрання чинності рішенням Господарського суду м. Києва від 02.06.2014 у справі №910/25822/13 та під час здійснення ліквідаційної процедури, зареєстрований на праві власності за    ОСОБА_2 , номерний знак цього автомобіля змінено на НОМЕР_9 , що підтверджується наданими на запит ліквідатора Регіональним сервісним центром МВС України в м. Києві від 13.07.2018  обліковими картками, в тому числі №77604828 від 04.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №44/459-б заяву ТОВ "Фінансова лізингова група" в особі ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації задоволено, витребувано у ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова лізингова група", серед іншого, Транспортний засіб, скасовано державну реєстрацію Транспортного засобу за ОСОБА_2 , а також зобов`язано Регіональний сервісний центр МВС України в м. Києві зареєструвати даний транспортний засіб на праві власності за ТОВ "Фінансова лізингова група".

Проте ОСОБА_2 добровільно не виконав ухвалу Господарського суду м.Києва від 28.09.2022 у справі № 44/459-б, Транспортний засіб ТОВ "Фінансова лізингова група" повернуто не було.

В подальшому, відповідно до інформації, наданої Головним сервісним центром МВС на запит ліквідатора боржника, витребуваний Транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_1 , змінено номерний знак на НОМЕР_7 .

Відтак, апеляційним судом встановлено, що  Транспортний засіб  вибув з володіння банкрута поза його волевиявлення, що  підтверджується рішенням суду, яке було постановлене з метою захисту прав та порушених інтересів ТОВ "Фінансова Лізингова Група", та  яке набрало законної сили,  неодноразово відчужувався під час здійснення ліквідаційної процедури,  та не зважаючи на судові рішення не  був повернений боржнику, що свідчить про можливість його витребування в порядку статті 388 ЦК України.

Приймаючи рішення про відмову у позові, місцевий господарський суд врахував лише усні пояснення відповідача про те, що останній набув у власність спірний Транспортний засіб на підставі оплатного договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .  
При цьому, як встановив апеляційний суд, на час розгляду справи в суді першої інстанції матеріали справи не містили ані копії такого договору, ані доказів його оплати. 

У зв`язку з чим в судовому засіданні 20.03.2025 протокольною ухвалою суду зобов`язав відповідача надати суду копію договору купівлі-продажу спірного Транспортного засобу, докази оплати вказаного договору, а також докази на підтвердження використання спірного Транспортного засобу у власній господарській діяльності.

Апеляційний суд, проаналізувавши надані відповідачем на його вимогу письмові пояснення, до яких долучені документи у копіях, встановив, що ОСОБА_1 придбав спірний Транспортний засіб 24.11.2020  у ТОВ "Спецзнак", який діяв на підставі договору комісії від 24.11.2020, укладеного з власником транспортного засобу - ОСОБА_3 , який перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_1 - є його водієм та контактною особою.

Крім того, згідно умов вказаного договору, за домовленістю сторін ціна Транспортного засобу складає 5 000,00 грн, що очевидно не відповідає ринковій вартості вантажного автомобіля, та свідчить про недобросовісність сторін договору, дії яких були спрямовані або на фактичну безоплатну передачу такого майна, або на приховування дійсної вартості автомобіля. 

Водночас, за встановленої апеляційним судом відсутності в матеріалах справи доказів, що правочин, на підставі якого ОСОБА_1 набув права на Транспортний засіб, є відплатним в розумінні статті 388 ЦК України, колегія суддів погоджується з його висновком, що таке майно може бути витребувано в усіх випадках. Адже саме відплатність є визначальною ознакою для того, аби майно не могло бути витребувано, якщо такий набувач майна є добросовісним.

Колегія суддів вважає, що в повній мірі дослідивши та надавши оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам сторін, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позивача про витребування майна від останнього набувача.

Доводи скаржника про те, що він є добросовісним набувачем, адже набув майно за відплатним договором, а отже не може бути позбавлений цього майна за критерієм вибуття цього майна з володіння за волею чи поза волею боржника  колегія суддів відхиляє, оскільки наявність у відповідача статусу добросовісного набувача спірного майна з огляду на зміст статті 388 ЦК України не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 388 ЦК України майно, яке вибуло не за волею власника може бути витребувано у добросовісного набувача. Тому при вибутті майна поза волею власника добросовісність набувача не перешкоджає витребуванню майна.

Аргументи касаційної скарги про порушення права на мирне володіння скаржника колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Критерії такого втручання встановлені законодавством і неодноразово зазначалися у судовій практиці.

Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та утворюють "трискладовий тест", за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.

Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації. (див. зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21).

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору.

У процедурах банкрутства суттєве значення має принцип судового нагляду, оскільки з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Зазначений принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів ліквідаційної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Господарський суд у справах про банкрутство має забезпечити як принцип рівності учасників процедури банкрутства, баланс інтересів боржника і його кредиторів та інших заінтересованих учасників, так і справедливий розподіл майна боржника між кредиторами, що є особливістю процедури банкрутства.

З огляду на зазначене, легітимною метою у випадку витребування арбітражним керуючим майна боржника від набувача такого майна на підставі частини першої статі 388 ЦК України можна вважати судовий нагляд у процедурах банкрутства та нагляд за дотриманням інтересів кредиторів щодо збереження об`єктів ліквідаційної маси, а також інтересів боржника щодо задоволення грошових вимог кредиторів. (Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29.05.2024 у справі №910/5808/20).

Повернення у власність позивача у цій справі Транспортного засобу, відчуженого поза його волею переслідує легітимну мету охорони права власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також з метою дотримання таких прав відповідно до загальних інтересів суспільства.

Пропорційність втручання у право володіння та справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання, в цьому випадку полягає у тому, що позивач - ТОВ «Фінансова Лізингова Група», поза його волею був позбавлений права володіння на спірне майно.

Також, пропорційність втручання у право володіння та справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання, в цьому випадку полягає у тому, що позивач, поза його волею був позбавлений права володіння на спірне майно.

Враховуючи наведене, єдиним можливим в цьому випадку способом поновлення порушеного права позивача на володіння спірним майном, який може забезпечити приведення обсягу прав сторін в контексті спірного майна у стан, який існував до його відчуження, є саме витребування належного позивачу майна.

Віндикація в межах провадження у справі про банкрутство є не лише способом консолідації ліквідаційної маси, оскільки захист права власності боржника, з урахуванням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, також презюмується. Такий захист спрямований на попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном саме власником, в тому числі власником, який є боржником у провадженні у справі про банкрутство, оскільки власник майна наділений в тому числі правом на погашення власних боргів за рахунок належного йому майна. Повернення майна може прямо вплинути як на діяльність юридичної особи-боржника в цілому, так і на права керівників юридичної особи, так і на її учасників.

Відтак, втручання у право ОСОБА_1 на володіння майном, у цьому випадку, переслідує легітимну мету, цей захід є пропорційним легітимній меті втручання у право та не призводить до понесення останнім індивідуального і надмірного тягара.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 зазначено, що добросовісний (кінцевий) набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. 

Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача. Добросовісний набувач набуває право на таке звернення за умови задоволення судом позовних вимог власника про витребування спірного майна (аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 у справі №910/5808/20).

З огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України, відповідач не позбавлений можливості звернутися із відповідним позовом про відшкодування витрат понесених у зв`язку із придбанням спірного майна, при цьому відсутні підстави вважати, що вчиняючи такі дії відповідач  понесе індивідуальний і надмірний тягар.

Отже, апеляційним судом правильно встановлено, що втручання у право ОСОБА_1 на володіння майном в цьому випадку переслідує легітимну мету, цей захід є пропорційним легітимній меті втручання у право та не призводить до понесення останнім індивідуального і надмірного тягаря.

Підлягають відхиленню як такі, що спростовуються матеріалами справи, доводи скаржника про допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, який ухвалив оскаржувану постанову за апеляційною скаргою  ПАТ АБ «Укргазбанк», не з`ясувавши чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та/або обов`язки останнього.

Адже  судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні транспортні засоби, які вибули із власності позивача поза його волею (факт, встановлений рішенням Господарського суду у справі №910/25822/13), перебували у заставі іншої особи, а саме кредитора у справі про банкрутство ТОВ "Фінансова Лізингова Група" - АТ "Укргазбанк", а відтак стосуються  безпосередньо її прав, інтересів чи обов`язків.

Проаналізувавши висновки, викладені у наведених скаржником постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у наведених скаржником справах та у справі, в якій подано касаційну скаргу, не можуть вважатися у цьому випадку подібними (вказані скаржником справи не є релевантними справі, яка переглядається). Так, вказані скаржником постанови було прийнято судом касаційної інстанції з огляду на іншу фактично-доказову базу, за інших обставин, встановлених у справах, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідні судові рішення.

З урахуванням наведеного Верховний Суд констатує, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави.

Аргументи скаржника  фактично зводяться до намагання встановити нові обставини, здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до приписів ст. 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Скаржник в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування останнім норм матеріального і порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Судові витрати

У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №44/459-б (910/9896/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                             Огороднік К.М.

Судді                                                                                Жуков С.В.

                                                                                Картере В.І.