ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  909/554/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
секретар судового засідання - Письменна О. М., 
за участю представників:
позивача - не з`явилися, 
відповідача-1 - Оленченка О. В. (адвоката), 
відповідача-2 - не з`явилися, 
прокуратури - Зарудяної Н. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т. Г. Шевченка
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 (колегія суддів: Зварич О.   В. - головуючий, Панова І. Ю., Скрипчук О. С.) у справі
за позовом керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області
до: 1)   Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т. Г. Шевченка, 2)   Державного навчального закладу "Городенківський професійний ліцей"
про визнання недійсним договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 та зобов`язання звільнити земельну ділянку,
за участю Івано-Франківської обласної прокуратури,

ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Керівник Коломийської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру) 10.06.2024 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т. Г. Шевченка (далі - СВК ім. Т. Г. Шевченка) та Державного навчального закладу "Городенківський професійний ліцей" (далі - ДНЗ "Городенківський професійний ліцей") про визнання недійсним договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 та зобов`язання звільнити земельну ділянку загальною площею 69,60 га.

1.2. Позовні вимоги Прокурора мотивовані тим, що оспорюваний договір від 02.04.2024 №   02/04/2024 не є договором про надання агротехнічних послуг, а є прихованим договором оренди землі, суперечить вимогам статті 901 Цивільного кодексу України, положенням Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі", не спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлені. Відтак, на думку Прокурора, договір про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 слід визнати недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 235 Цивільного кодексу України, а земельну ділянку - повернути ДНЗ "Городенківський професійний ліцей".

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08.11.2024 (суддя Михайлишин В.   В.) у справі №   909/554/24 відмовлено у позові Прокурора.

2.2. Відмовляючи у задоволенні позову Прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом оспорюваного договору СВК ім. Т. Г. Шевченка не стає власником врожаю, оскільки врожай за умовами договору передається за актом здачі-приймання ДНЗ "Городенківський професійний ліцей"; вирощені на земельній ділянці культури (результат робіт) є власністю замовника. Крім того, як зазначив суд першої інстанції, Прокурор не надав доказів здійснення платежів СВК ім. Т. Г. Шевченка на користь ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" за ймовірне використання земельної ділянки. 

Суд першої інстанції встановив, що за умовами договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання та фіксується в акті виконаних робіт. Тому суд дійшов висновку про те, що при укладенні договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 сторони відповідно до вимог законодавства визначили ціну та спосіб визначення ціни робіт (згідно з актом виконаних робіт), які будуть виконані. Суд першої інстанції також зазначив, що сторони узгодили комплекс робіт із вирощування сільськогосподарської продукції на умовах договору підряду, оскільки результат робіт - вирощений врожай є власністю замовника, за виконані роботи замовник зобов`язався провести оплату, а приймання виконаних робіт оформлюється шляхом складання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт   /   послуг.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, статутом ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" передбачено право ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" отримувати доходи від реалізації сільськогосподарської продукції, а також з метою сприяння розвитку навчально-матеріальної та соціально-побутової бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних та інших питань працівників, учнів, слухачів, укладати договори із підприємствами, установами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання. 

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюваний договір відповідає меті Статуту ДНЗ "Городенківський професійний ліцей"; не суперечить положенням Закону України "Про освіту" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності"; містить всі істотні умови, притаманні договору підряду; спрямований на досягнення певної мети, визначеної сторонами у договорі; є оплатним та реальним. Суд першої інстанції зазначив, що за спірним договором не відбулося переходу права користування земельною ділянкою загальною площею 69,60 га, вона не вибула із володіння землекористувача - ДНЗ "Городенківський професійний ліцей". Відтак суд першої інстанції виснував, що Прокурор не довів удаваного характеру спірного правочину, тому зазначив про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним як такого, що вчинений з порушенням закону.

Суд першої інстанції також виснував, що оспорюваний договір не порушує права та законні інтереси держави в особі ГУ Держгеокадастру, оскільки не є прихованим договором оренди землі. 

Ураховуючи відмову в задоволенні позовних вимог Прокурора про визнання недійсним договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги Прокурора про звільнення земельної ділянки загальною площею 69,60 га, зазначивши, що ця вимога є похідною. 

2.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №   909/554/24 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.11.2024 у справі №   909/554/24 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов Прокурора задоволено.

Визнано недійсним договір про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024, укладений між ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" та СВК ім. Т.Г. Шевченка.

Зобов`язано СВК ім. Т.Г. Шевченка звільнити земельну ділянку загальною площею 69,60 га (з кадастровим номером 2621610100:06:002:0090), яка відповідно до Державного акта на праві постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 0126041 UA від 14.05.2008 перебуває у постійному користуванні ДНЗ "Городенківський професійний ліцей".

Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладено на відповідачів.

2.4. Апеляційний господарський суд, задовольняючи позовні вимоги Прокурора, дійшов висновку про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою фактично є договором оренди землі, з огляду на його предмет (вирощування сільськогосподарської продукції (ріпака) та збирання врожаю на земельній ділянці замовника загальною площею 69,60 га) та умови використання СВК ім. Т. Г. Шевченка земельної ділянки (зокрема, використання спеціальної техніки, необхідних засобів захисту рослин, паливно-мастильних матеріалів, мінеральних добрив та гербіцидів).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що в постійного користувача - ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" відсутні повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою, у тому числі щодо вчинення правочинів про передачу права користування нею іншим особам. Тому апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір укладений із порушенням вимог частин 1, 3 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України, тому відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України наявні підстави для визнання договору від 02.04.2024 №   02/04/2024 недійсним. 

При цьому суд апеляційної інстанції також зазначив, що відповідно до Статуту ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" підпорядкований Міністерству освіти України, фінансується з державного бюджету, а земельна ділянка, що перебуває в користуванні ДНЗ "Городенківський професійний ліцей", повинна використовуватися виключно для забезпечення підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів. Суд апеляційної інстанції виснував, що за змістом Статуту відповідача ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" має право здійснювати господарську діяльність з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді, але виключно з навчальною метою, і саме з цією ціллю займатися виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації, а не передавати земельну ділянку для обробітку сільськогосподарському підприємству, як передбачено в оспорюваному договорі, що суперечить вимогам Статуту навчального закладу і його основному напрямку діяльності. Відтак суд апеляційної інстанції, посилаючись на статтю 216 Цивільного кодексу України, зазначив, що позовна вимога Прокурора в частині зобов`язання СВК ім. Т.   Г. Шевченка звільнити земельну ділянку загальною площею 69,60 га (з кадастровим номером 2621610100:06:002:0090), яка перебуває у постійному користуванні ДНЗ "Городенківський професійний ліцей", заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, СВК ім. Т.   Г. Шевченка звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №   909/554/24, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.11.2024 у справі №   909/554/24 залишити в силі.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, СВК ім. Т.Г. Шевченка зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. СВК ім. Т.   Г. Шевченка посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник стверджує про ухвалення судом апеляційної інстанції постанови без урахування висновків Верховного Суду:

- про застосування статті 15 Закону України "Про оренду землі", викладених у постановах від 28.03.2018 у справі №   915/166/17, від 29.03.2023 у справі №   922/1320/21, від 16.06.2020 у справі №   145/2047/16.

- щодо необхідності встановлення судами наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними, викладених у постановах від 07.12.2022 у справі №   924/11/22, від 06.06.2018 у справі №910/19473/17;

- щодо обов`язку суду встановити дійсну правову природу договору, викладених в постановах від 12.09.2024 у справі №   916/1719/22, від 23.05.2022 у справі №   393/126/20;

- щодо застосування статей 213, 637 Цивільного кодексу України при тлумаченні договору, викладеного в постанові від 18.04.2018 у справі №   753/11000/14-ц.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 235 Цивільного кодексу України. СВК ім. Т.Г. Шевченка вважає, що необхідно сформувати висновок щодо застосування статті 235 Цивільного кодексу України до короткострокових (до 1 року) договорів з надання послуг (підряду) з виконання обробітку земельних ділянок та насаджень, предметом яких не передбачена фактична передача земельної ділянки виконавцю робіт, а весь корисний результат (вирощений урожай) від використання земельної ділянки належить на праві власності замовнику (постійному землекористувачу).

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник стверджує про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, СВК ім. Т.   Г. Шевченка вважає, що суд не дослідив зміст оспорюваного договору та не обґрунтував, чому спірний договір є договором оренди. Суд апеляційної інстанції відхилив клопотання представника СВК ім. Т.Г. Шевченка про повернення до стадії з`ясування обставин справи, тому, на думку скаржника, ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" був позбавлений можливості надати суду свої пояснення та письмові докази про оплату за спірним договором.

3.3. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу СВК ім. Т.   Г. Шевченка залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №   909/554/24 - без змін. Прокурор зазначає, що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися земельною ділянкою. Подібний висновок, як зазначає Прокурор, викладений у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №   916/508/22.  

3.4. Прокурор 07.07.2025 подав пояснення у справі №   909/554/24. 

3.5. У судовому засіданні 08.07.2025 СВК ім. Т.   Г. Шевченка надав пояснення у справі №   909/554/24, які були долучені Судом. 

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 28.04.2014 наказом Міністерства освіти і науки України №   524 затверджено Статут ДНЗ "Городенківський професійний ліцей".

4.2. Пунктом 1.1 цього Статуту визначено, що ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти. Професійний ліцей здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації, як правило, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів на основі базової чи повної загальної середньої освіти, а також професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації непрацюючих робітників і незайнятого населення. 

4.3. Згідно з пунктом 1.4 Статуту до основної діяльності професійного ліцею включається продаж виготовлених професійним ліцеєм товарів, виконання робіт, що є тісно пов`язаними з його основною діяльністю, якщо ціна таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг є нижчою від звичайної або якщо така ціна регулюється державою.

4.4. До основних напрямків діяльності професійного ліцею може також належати надання платних послуг, що визначені постановою Кабінету Міністрів України віл 27.08.2010 №   796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" та пов`язані з його основною статутною діяльністю:

- 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;

- 01.13. Вирощування овочів та баштанних культур, коренеплодів та бульбоплодів;

- 10.61. Виробництво продуктів борошняно-круп`яної промисловості.

4.5. Пунктом 1.5 Статуту визначено, що професійний ліцей має навчальне господарство, яке здійснює господарську діяльність з виробництва продукції, пов`язаної з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді (сільськогосподарське виробництво). Професійний ліцей займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

4.6. Професійний ліцей є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, штампи, печатки із своїм найменуванням, в тому числі печатку із зображенням Державного герба України. Професійний ліцей має право укладати цивільно-правові договори (пункт 2.2 Статуту).

4.7. З метою сприяння розвитку навчально-матеріальної та соціально-побутової бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних та інших питань працівників, учнів, слухачів, професійний ліцей може укладати договори із підприємствами, установами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (пункт 2.6 Статуту).

4.8. Відповідно до абзацу 3 пункту 7.1 Статуту професійний ліцей є неприбутковим закладом. Кошти професійного ліцею, одержані від здійснення або на здійснення діяльності, передбаченої цим Статутом, не вважаються прибутком і не оподатковуються. Від оподаткування звільняються доходи професійного ліцею, отримані від виготовлення та реалізації товарів (виконання робіт, надання послуг), пов`язаних з їх основною статутною діяльністю.

4.9. Згідно з підпунктом "є" пункту 7.4 Статуту додатковими джерелами фінансування є інші кошти, отримані професійним ліцеєм за надання платних послуг, перелік яких визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" та пов`язані з його основною статутною діяльністю.

4.10. Для забезпечення підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів професійний ліцей має відповідну навчально-матеріальну базу та земельну ділянку, що перебуває у користуванні ліцею, загальною площею 198,16 га, відповідно до паспортів, технічної документації, актів права власності тощо (абзац 1 пункту 7.8 Статуту).

4.11. Професійний ліцей несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна (пункт 7.11 Статуту).

4.12. Відповідно до даних із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровим номером 2621610100:06:002:0090 площею 122,9872 га, що розташована в урочищі "Під Тишківцями" Городенківської міської ради Городенківського району Івано-Франківської області, належить на праві власності ГУ Держгеокадастру та належить на праві постійного користування ДНЗ "Городенківський професійний ліцей", із цільовим призначенням - для дослідних і навчальних цілей.

4.13. 02.04.2024 ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" (як замовник) та СВК ім.   Т. Г. Шевченка (як виконавець) уклали договір про надання агротехнічних послуг № 02/04/2024.

4.14. Відповідно до пункту 1.1 договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, за завданням замовника, з використанням своїх матеріалів та засобів, надати послуги, а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти послуги у сфері рослинництва (77300000-3) (надання сільськогосподарських послуг) (ДК 021:2015), класифікація за ДКПП: 01.61.1 - послуги допоміжні щодо вирощування сільськогосподарських культур, а саме послуги з вирощування сільськогосподарської продукції (ріпака) та збирання врожаю.

4.15. Пунктом 1.2 цього договору визначено, що виконавець надає послуги, передбачені у пункті 1.1, на земельній ділянці замовника загальною площею 69,60 га.

4.16. Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 цього договору вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання та фіксується в акті виконаних робіт, але не може перевищувати 321 000,00 грн без ПДВ. Оплата за цим договором проводиться у безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання наданих послуг протягом 10 днів після продажу замовником зібраного врожаю (ріпака), але не пізніше закінчення терміну дії цього договору відповідно до пункту 9.1.

4.17. Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 № 02/04/24 виконавець надає послуги, визначені пунктом 1.1 цього договору, в строки, встановлені календарним планом надання послуг, погодженим сторонами. Акт виконаних робіт виставляється протягом 10 днів після закінчення усіх сільськогосподарських робіт.

4.18. Згідно з пунктом 4.1 цього договору виконавець зобов`язаний:

- своїми силами та засобами надати всі послуги, визначені в пункті 1.1 цього договору, в обсягах і в строки;

- для надання послуг, визначених у пункті 1.1 цього договору, використовувати спеціальну техніку, необхідні засоби захисту рослин, паливно-мастильні матеріали, мінеральні добрива та гербіциди;

- на місці надання послуг, визначених у пункті 1.1 цього договору, вживати необхідні заходи з техніки безпеки та пожежної безпеки;

- у 5-денний строк з моменту завершення надання послуг, визначених в пункті 1.1 цього договору, подати замовникові на підписання акт здачі-приймання наданих послуг;

- надавати замовникові безперешкодно здійснювати контроль за своєю діяльністю в межах цього договору шляхом перевірки бухгалтерських та інших документів;

- виконавець зобов`язується вести бухгалтерський, податковий облік, визначати напрямки і методи ведення сільськогосподарської діяльності.

4.19. Відповідно до пункту 4.2 договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/24 замовник зобов`язується:

- прийняти надані виконавцем послуги та підписати акт здачі-приймання наданих послуг за умови належного надання виконавцем протягом 5-ти днів з дати одержання зазначеного акта від виконавця;

- оплатити виконавцю послуги, визначені у пункті 1.1 цього договору, в розмірах і в строки, встановлені договором.

4.20. Пунктом 9.1 договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/24 визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.11.2024, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним договором.

4.21. Суд першої інстанції також зазначив, що 25.04.2024 Коломийська окружна прокуратура з метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави, відповідно до абзацу 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", звернулася до ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" з листом № 09.53-57-1206вих-24, в якому просила надати інформацію про укладення договорів використання   /   обробітку земельної ділянки з кадастровим номером 2621610100:06:002:0090 та, в разі укладення таких, надати всю наявну документацію, на підставі якої укладались зазначені договори, а також провести обстеження стану використання (розорювання, обробітку, здійснення посіву зернових тощо) земельної ділянки з кадастровим номером 2621610100:06:002:0090; надати підтверджуючі документи (акт обстеження земельної ділянки тощо).

4.22. У відповідь ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" листом від 03.05.2024 за вих. №   59/01-10 повідомив Коломийську окружну прокуратуру про те, що ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" у 2024 році щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2621610100:06:002:0090 уклав договір на надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 із СВК ім. Т. Г. Шевченка та договір від 01.04.2024 №   1/05-04-2024 на надання агротехнічних послуг із Філією Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП" "Перспектив". Повідомлено також про проведення обстеження стану використання земельної ділянки та надано копії витребуваних прокурором документів.

4.23. 01.05.2024 адміністрацією та працівниками ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в урочищі "Під Тишківцями" на території Городенківської міської ради Івано-Франківської області, в м. Городенці, загальною площею 122,9872 га, з метою визначення її стану та дотримання умов її використання.

4.24. За наслідками цього обстеження 01.05.2024 складено акт обстеження земельної ділянки та встановлено, що земельна ділянка загальною площею 122,9872 га, з них - 88,5402 га орної землі, розташована в урочищі "Під Тишківцями" на території Городенківської міської ради Івано-Франківської області, перебуває в користуванні ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" на підставі Державного акта на право постійного користування земельної ділянки від 14.05.2008 серії ЯЯ №   126041 на підставі розпорядження Городенківської районної державної адміністрації від 11.05.2007 №   194, кадастровий номер 2621610100:06:002:0090. Цільове призначення земельної ділянки: для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства.

Під час обстеження встановлено: земельна ділянка використовується за цільовим призначенням; земельна ділянка призначена для сільськогосподарського обробітку, а саме в цей час здійснено посів сільськогосподарських культур (ріпак та соя).

4.25. Коломийська окружна прокуратура листом від 07.05.2024 № 09.53-57-1345вих-24 повідомила ГУ Держгеокадастру про здійснення перевірки можливих порушень вимог земельного законодавства при використанні ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" земельних ділянок, які надані йому в постійне користування, та просила надати інформацію про вжиті заходи реагування на вказані порушення з боку зазначеного ліцею, а також про вжиті заходи претензійно-позовного характеру.

4.26. ГУ Держгеокадастру у відповіді від 13.05.2024 № 10-9-0.6-2535/0/2-24 повідомило, що не заперечує щодо подання Коломийською окружною прокуратурою позову до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - ГУ Держгеокадастру до ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" та СВК ім. Т. Г. Шевченка про визнання недійсним договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/24 та зобов`язання повернути земельну ділянку загальною площею 69,60 га.

4.27. Коломийська окружна прокуратура в листі від 29.05.2024 № 09.53-57-1543вих-24 повідомила ГУ Держгеокадастру про те, що Прокурор звернеться до суду з позовом в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до СВК ім. Т. Г. Шевченка та ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" про визнання недійсним договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/24 та зобов`язання звільнити земельну ділянку загальною площею 69,60 га.

4.28. Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання недійсним договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/24 та зобов`язання СВК ім. Т.   Г. Шевченка звільнити земельну ділянку загальною площею 69,60 га.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру про визнання недійсним договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/24 та зобов`язання СВК ім. Т. Г. Шевченка звільнити земельну ділянку загальною площею 69,60 га. 

Позовні вимоги Прокурора обґрунтовані тим, що спірний договір про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/24 не є договором про надання агротехнічних послуг, а є прихованим договором оренди землі, суперечить нормам статті 901 Цивільного кодексу України, положенням Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі", не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, тому його слід визнати недійсним, а спірну земельну ділянку - звільнити. 

5.4. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.5. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

5.6. Колегія суддів зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21.

5.7. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо.

5.8. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.9. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.10. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав для визнання недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі №   910/4293/22, від 31.10.2023 у справі №   908/722/20.

5.11. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №   906/743/21, від 03.08.2023 у справі №   909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

5.12. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі №   910/4293/22.

5.13. Згідно із частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

5.14. Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням Цивільного кодексу України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам щодо чинності правочинів, які містяться у статті 203 Цивільного кодексу України (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 925/1199/18).

5.15. Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховання іншого правочину, суд на підставі положень статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №   903/601/20, від 15.11.2025 у справі №   905/20/23.

5.16. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що 02.04.2024 між ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" (замовник) та СВК ім.   Т.   Г. Шевченка (виконавець) укладено договір про надання агротехнічних послуг №   02/04/2024.

5.17. Прокурор у позовній заяві зазначав, що договір про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 №   02/04/2024 є прихованим договором оренди землі та суперечить положенням Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі". 

5.18. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Прокурор не довів удаваного характеру спірного правочину та наявності правових підстав для визнання його недійсним, відтак відмовив в позові Прокурора.  

5.19. Натомість апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою фактично є договором оренди землі, укладений із порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Прокурора та задовольнив їх.

5.20. Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, СВК ім.   Т.   Г.   Шевченка звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, СВК ім. Т.Г. Шевченка зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. СВК ім. Т.   Г. Шевченка посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.21. Пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, зокрема: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.22. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки Верховного Суду:

- щодо застосування статті 15 Закону України "Про оренду землі", викладені в постановах від 28.03.2018 у справі №   915/166/17, від 29.03.2023 у справі №   922/1320/21, від 16.06.2020 у справі №   145/2047/16.

- щодо необхідності встановлення судами наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними, викладені в постановах від 07.12.2022 у справі №   924/11/22, від 06.06.2018 у справі №910/19473/17;

- щодо обов`язку суду встановити дійсну правову природу договору, викладені в постановах від 12.09.2024 у справі №   916/1719/22, від 23.05.2022 у справі №   393/126/20;

- щодо застосування статей 213, 637 Цивільного кодексу України при тлумаченні договору, викладеного в постанові від 18.04.2018 у справі №   753/11000/14-ц.

5.23. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.24. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд зазначає таке.

У постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №   915/166/17 та від 29.03.2023 у справі №   922/1320/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №   145/2047/16, на які посилається скаржник, викладено висновки щодо застосування статті 15 Закону України "Про оренду землі", якою визначено істотні умови договору оренди землі.  

Як зазначає СВК ім. Т. Г. Шевченка, у справі №   909/554/24, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про укладення між відповідачами договору оренди земельної ділянки. При цьому, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції не навів мотивів, необхідних для висновку про те, що оспорюваний договір є договором оренди земельної ділянки з урахуванням положень частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі".

5.25. Скаржник також у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав правову оцінку умовам спірного договору, правам та обов`язкам сторін договору, не визначив спрямованості дій кожної із сторін договору та їх правових наслідків. При цьому СВК ім. Т. Г. Шевченка посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 922/1320/21: 

"Таким чином, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки). При цьому, суд касаційної інстанції зазначає, що зміст оспорюваного договору та його правова природа не залежать від його назви. Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін."

5.26. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №   924/11/22, на яку посилається скаржник, зазначено, що "вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків".

5.27. СВК ім. Т. Г. Шевченка в касаційній скарзі зазначає, що в постанові Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №   916/1719/22 викладено такий висновок: "…правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків. 

Подібна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц, постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 927/1099/22, від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 15.05.2018 у справі № 906/854/17, постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16."

5.28. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно встановив факт укладення між відповідачами договору оренди землі та не врахував відсутність у договорі будь-якої фіксації наявності волі сторін на укладення саме договору оренди землі. При цьому СВК ім. Т. Г. Шевченка зазначає, що в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №   393/126/20 сформульовано такий висновок:

"Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі."

5.29. У постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 910/19473/17, на яку посилається скаржник, наведено такий висновок:

"5.2.5. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові №707/1541/16-ц від 11.04.2018".

5.30. СВК ім. Т. Г. Шевченка в касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правил, встановлених статтею 213 Цивільного кодексу України щодо способів тлумачення змісту договору, тому передчасно дійшов висновку про дійсну мету укладення договору про надання агротехнічних послуг від 02.04.2024 № 02/04/2024.  

Як зазначає скаржник, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі №   753/11000/14-ц викладено такий висновок:

"Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. 

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. 

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. 

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України".

5.31. Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. При цьому виконання робіт може здійснюватися як із матеріалу підрядника та його засобами, так і з матеріалу замовника (статті 839, 840 Цивільного кодексу України).

5.32. Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

5.33. Водночас за змістом статті 13 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

5.34. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (частини 1, 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі"). 

5.35. Отже, договір оренди землі укладається саме на платній основі і для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей.

Користування земельною ділянкою - це право фізичної або юридичної особи використовувати земельну ділянку для певних цілей відповідно до її цільового призначення та законодавства. 

На відміну від договору підряду, за яким одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням властивостей та, як наслідок такого користування, має на меті отримання продукції / доходів від такої діяльності.

При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №   913/420/19, від 15.11.2024 у справі № 905/20/23. 

5.36. У справі №   909/554/24, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що 02.04.2024 між ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" (замовник) та СВК ім. Т. Г. Шевченка (виконавець) укладено оспорюваний договір про надання агротехнічних послуг №   02/04/2024, за умовами якого виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, за завданням замовника з використанням своїх матеріалів та засобів, надати послуги, а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти послуги у сфері рослинництва (77300000-3) (надання сільськогосподарських послуг) (ДК 021:2015), класифікація за ДКПП: 01.61.1 - послуги допоміжні щодо вирощування сільськогосподарських культур, а саме послуги з вирощування сільськогосподарської продукції (ріпака) та збирання врожаю.

5.37. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку про те, що спірний договір відповідає меті Статуту ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" та не суперечить положенням законодавства, містить усі істотні умови, притаманні договору підряду; за спірним договором не відбулося переходу права користування земельною ділянкою. Як зазначив суд першої інстанції, Прокурор не надав доказів здійснення жодних платежів СВК ім. Т. Г. Шевченка на користь ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" за ймовірне використання земельної ділянки. Відтак суд першої інстанції виснував про відсутність правових підстав стверджувати, що земельна ділянка була передана СВК ім. Т. Г. Шевченка у користування. Суд першої інстанції зазначив, що сторони узгодили комплекс робіт з вирощування сільськогосподарської продукції саме на умовах договору підряду, оскільки результат робіт - вирощений врожай є власністю замовника, за виконані роботи замовник зобов`язався провести оплату, а приймання виконаних робіт оформлюється шляхом складання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт   /   послуг. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що Прокурор не довів удаваного характеру оспорюваного правочину та правових підстав для визнання його недійсним. 

5.38. Натомість апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою фактично є договором оренди землі. При цьому суд апеляційної інстанції виснував, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою фактично є договором оренди землі з огляду на його предмет (вирощування сільськогосподарської продукції (ріпака) та збирання врожаю на земельній ділянці замовника загальною площею 69,60 га ) та умови використання СВК ім. Т. Г. Шевченка (виконавець) земельної ділянки (зокрема, використання спеціальної техніки, необхідних засобів захисту рослин, паливно-мастильних матеріалів, мінеральних добрив та гербіцидів).

5.39. За встановленими обставинами згідно з умовами оспорюваного правочину виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, за завданням замовника з використанням своїх матеріалів та засобів, надати послуги, а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти послуги у сфері рослинництва (77300000-3) (Надання сільськогосподарських послуг) (ДК 021:2015), класифікація за ДКПП: 01.61.1 - Послуги допоміжні щодо вирощування сільськогосподарських культур, а саме послуги з вирощування сільськогосподарської продукції (ріпака) та збирання врожаю. Як вже зазначалося, договір оренди землі укладається для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей, а метою такого користування є отримання продукції / доходів від здійснення діяльності з використання земельної ділянки. 

Проте, вирішуючи питання щодо удаваності оспорюваного правочину, суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції щодо правової природи оспорюваного правочину та не обґрунтував свої висновки про юридичну природу договору, оскільки не дослідив та не надав оцінки змісту договору про надання агротехнічних послуг №   02/04/2024, не встановив дійсну спрямованість волі сторін спірного правочину. Поза увагою суду також залишилися мета оспорюваного договору та правові наслідки для його сторін. При цьому суд апеляційної інстанції не врахував вимог статей 13, 15 Закону України "Про оренду землі" щодо предмета та істотних умов договору оренди землі. Відтак висновок суду апеляційної інстанції про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою фактично є договором оренди землі, є передчасним. 

Тому колегія вважає обґрунтованими доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема положень статей 203, 215, 235 Цивільного кодексу України, статей 13, 15 Закону України "Про оренду землі", без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі № 915/166/17, від 29.03.2023 у справі № 922/1320/21, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16, від 07.12.2022 у справі № 924/11/22, від 06.06.2018 у справі №   910/19473/17, від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22, від 23.05.2022 у справі №   393/126/20, від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц. 

Відтак обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку підтвердилися. 

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.40. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції вимог статті 235 Цивільного кодексу України та відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування статті 235 Цивільного кодексу України. СВК ім. Т.Г. Шевченка вважає, що слід сформувати висновок щодо застосування статті 235 Цивільного кодексу України до короткострокових (до 1 року) договорів з надання послуг (підряду) з виконання обробітку земельних ділянок та насаджень, предметом яких не передбачена фактична передача земельної ділянки виконавцю робіт, а весь корисний результат (вирощений урожай) від використання земельної ділянки належить на праві власності замовнику (постійному землекористувачу).

5.41. Пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.42. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.43. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №   908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі №   918/707/22, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 12.11.2020 у справі №   904/3807/19.

Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі №   918/707/22, від 18.05.2023 у справі №   927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22.

5.44. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Таким чином, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.04.2023 у справі № 916/508/22.

5.45. Водночас колегія суддів зазначає, що апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, не дослідив та не надав оцінки змісту договору про надання агротехнічних послуг № 02/04/2024, не встановив мету спірного правочину з урахуванням його предмета та правових наслідків оспорюваного правочину для сторін, відтак дійшов передчасного висновку про те, що спірний договір за своєю правовою природою фактично є договором оренди землі. 

5.46. З урахуванням наведеного формування Верховним Судом висновку щодо застосування статті 235 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах є передчасним.    

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.47. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. СВК ім. Т.   Г. Шевченка вважає, що апеляційний суд не дослідив умови договору про надання агротехнічних послуг № 02/04/2024 та не навів мотивів для висновку про те, що спірний договір є договором оренди. За доводами скаржника, суд апеляційної інстанції відхилив клопотання представника СВК ім. Т.   Г. Шевченка про повернення до стадії з`ясування обставин справи, тому ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" було позбавлено можливості надати суду свої пояснення та письмові докази про оплату за спірним договором.

5.48. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.49. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.50. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.51. Оскільки доводи скаржника про неповне дослідження судом апеляційної інстанції умов спірного правочину підтвердилися, та скаржником належним чином обґрунтовані підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відтак доводи скаржника, які стали підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є частково обґрунтованими.

5.52. Водночас колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про необґрунтоване відхилення судом апеляційної інстанції клопотання ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" про повернення до стадії з`ясування обставин справи є безпідставними з огляду на таке. 

5.53. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

5.54. Колегія суддів установила, що суд апеляційної інстанції розглянув усне клопотання, оголошене в судовому засіданні 31.03.2025 представником ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" адвокатом Дзібій-Полячок Н.   М., про повернення до стадії з`ясування обставин справи.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, клопотання ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" мотивоване тим, що в судове засідання не з`явився представник СВК ім. Т. Г. Шевченка та не мав можливості надати свої пояснення щодо суті спору. 

Відмовляючи у задоволенні клопотання ДНЗ "Городенківський професійний ліцей", суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до положень частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний господарський суд установив, що не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, а участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасників справи, тому зазначив, що відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

5.55. З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відтак неявка в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні яких не визнавалася обов`язковою, не є обов`язковою підставою для задоволення клопотання про повернення до стадії з`ясування обставин справи. Тому доводи скаржника про необґрунтоване відхилення судом апеляційної інстанції клопотання ДНЗ "Городенківський професійний ліцей" щодо повернення до стадії з`ясування обставин справи є безпідставними. 

5.56. З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 73- 79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова у справі підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

5.57. Отже, доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку частково підтвердилися. 

5.58. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не врахував вимог норм матеріального права, не надав належної оцінки доводам сторін, доказам, наявним у матеріалах справи, що були подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, а відтак, висновки суду про наявність правових підстав для задоволення позову Прокурора є передчасними.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Ураховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалену у справі постанову - скасувати із направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду. 

6.4. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.   Т.   Г.   Шевченка задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі №909/554/24 скасувати, справу №  909/554/24 передати на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                        Н. О. Багай

Судді                                                                                                                            Т. Б. Дроботова                                                                                                         
                                                                                                           
  Ю. Я. Чумак