ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/854/23 (922/456/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,  Васьковського О.В., Погребняка В.Я.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареддітум-Інвест"
на постанову      Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025
та ухвалу Господарського суду      Харківської області від 10.03.2025
у справі № 922/854/23 (922/456/25)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареддітум-Інвест" 
до: 1. Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", 
     2. Акціонерного товариства "Харківобленерго" 
про спростування майнових дій боржника та повернення майна боржника на суму 407 773 351,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області на стадії розпорядження майном перебуває справа № 922/854/23 про банкрутство Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (далі - боржник).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.12.2023 визнані грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареддітум-Інвест" до боржника в розмірі 13 810 564,94 грн, які складаються з суми основного боргу в розмірі 9 590 710,20 грн, 3% річних в розмірі 265 649,53 грн, збитків від інфляції в розмірі 2 206 856,67 грн та 5 368,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у даній справі затверджено реєстр кредиторів КП "Міськелектротранссервіс".

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ареддітум-Інвест» (позивач) звернулося до суду з позовною заявою до КП "Міськелектротранссервіс" та  Акціонерного товариства "Харківобленерго", в якій просило суд:
- визнати незаконними майнові дії боржника - КП "Міськелектротранссервіс", які полягають у перерахуванні АТ "Харківобленерго" грошових коштів в загальній сумі 407 773 351,28 грн під час дії мораторію згідно наступних транзакцій: № 256565058 від 16.05.2023 - розрахунковий документ № 116, №260483997 від 14.07.2023 - розрахунковий документ № 145, № 260839851 від 19.07.2023 - розрахунковий документ № 147, № 261772620 від 04.08.2023 - розрахунковий документ № 154, № 263776624 від 08.09.2023 - розрахунковий документ № 156, № 267550379 від 31.10.2023 - розрахунковий документ №171, № 268538752 від 11.11.2023 - розрахунковий документ № 177, № 273850677 від 15.12.2023 - розрахунковий документ № 184, № 274984240 від 02.02.2024 - розрахунковий документ № 2, № 276912740 від 17.02.2024 - розрахунковий документ № 10, № 277201965 від 09.03.2024 - розрахунковий документ № 112, № 278700060 від 29.03.2024 - розрахунковий документ № 3;
- стягнути з АТ "Харківобленерго" на користь КП "Міськелектротранссервіс" 407 773 351,28 грн.

При поданні позовної заяви ТОВ «Ареддітум-Інвест» сплатило судовий збір в розмірі, визначеному підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", а саме, 6 056,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 10 від 12.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.02.2025 позовну заяву ТОВ «Ареддітум-Інвест» залишено без руху, надано позивачу для усунення недоліків строк 10 днів з дня вручення даної ухвали, а саме, надати докази сплати судового збору в розмірі 844 206,40 грн.

Суд обґрунтовував ухвалу тим, що позовна заява містить одночасно немайновий  (визнання незаконними дій відповідача) та майновий характер спору (стягнення грошових коштів в розмірі 407 773 351,28 грн). Крім того сам позивач, звертаючись до суду з позовом, у позовній заяві зазначив ціну позову - 407 773 351,28 грн. З посиланням на  положення підпункту 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" дійшов висновку, що за подання позову у даній справі до сплати підлягає судовий збір у розмірі 2 4222,40 грн за вимогу немайнового характеру та у розмірі 847     840,00 грн за вимогу майнового характеру (з урахування коефіцієнту  0,8).

ТОВ "Ареддітум-Інвест" подало заяву про усунення недоліків позовної заяви разом із уточненою позовною заявою.

Предметом уточненого позову є вимога позивача про визнання незаконними майнових дій боржника, які полягають у перерахуванні АТ "Харківобленерго" грошових коштів в загальній сумі 407     773     351,28 грн під час дії мораторію та зобов`язання повернути КП "Міськелектротранссервіс" отримане майно у вигляді грошових коштів у вказаному розмірі.

Суд першої інстанції ухвалою суду від 24.02.2025 прийняв уточнену позовну заяву та зазначив про необхідність позивачу усунути недоліки в строк, встановлений судом в ухвалі від 18.02.2025, якою позовну заяву ТОВ "Ареддітум-Інвест" залишено без руху, а саме, надати докази сплати судового збору в розмірі 844 206,40 грн. 

Короткий зміст оскаржуваних ухвали та постанови судів першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 повернуто позовну заяву разом з уточненою позовною заявою ТОВ "Ареддітум-Інвест" та додані до них документи на підставі частини 4 статті 174 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що у встановлений строк позивач недоліки, зазначені в ухвалі суду від 24.02.2025 не усунув, в матеріалах справи такі докази  також відсутні.

ТОВ "Ареддітум-Інвест" не погодившись  з ухвалою суду першої інстанції, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. 

Східний апеляційний господарський суд постановою від 05.05.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Ареддітум-Інвест" залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/854/23(922/456/25) залишив без змін.

Апеляційний суд підтримав висновок суд першої інстанції про повернення позовної заяви ТОВ "Ареддітум-Інвест" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/854/23(922/456/25) на підставі частини 4 статті 174 ГПК України з огляду на те, що позивачем  не усунуті недоліки поданої ним позовної заяви у строк, встановлений судом.

Зазначив, що уточнена позовна вимога про зобов`язання повернути грошові кошти в розмірі 407 773 351,28 грн має майновий характер спору, подана не як заява в межах справи про банкрутство без відкриття окремого провадження, а саме у формі позову, в якому заявлено чітко виражену майнову вимогу: повернення грошових коштів у сумі 407 773 351,28 грн та вказано конкретного набувача майна АТ «Харківобленерго», до якого і спрямована вимога, предмет спору зводиться не лише до оспорювання дій боржника, а й до отримання конкретного грошового результату на користь банкрута.

Відтак, за висновком апеляційного суду, розмір судового збору у даній справі необхідно обраховувати виходячи із ставки, що підлягає сплаті за подання позовної заяви відповідно майнового та немайнового характеру (підпункт 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

При вирішенні зазначеного питання апеляційний суд вказав про врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 15.02.2021 у справі № 905/1818/19.  

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

ТОВ «Ареддітум-Інвест» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 у справі №922/854/23(922/456/25),  справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження за позовною заявою ТОВ «Ареддітум-Інвест» про спростування майнових дій боржника та повернення майна в межах провадження у справі № 922/854/23 про банкрутство КП "Міськелектротранссервіс".

Касаційна скарга подана з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Необхідність касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень скаржник обґрунтовує неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме, не застосування судами спеціальної норм матеріального закону до поданої ТОВ «Ареддітум-Інвест» позовної заяви про спростування майнових дій боржника щодо визначення розміру судового збору, який підлягав сплаті. 

Вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, безпідставно застосував підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" замість спеціальної норми - підпункту 10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", яка підлягала застосуванню, що призвело до обмеження права ТОВ «Ареддітум-Інвест» на доступ до правосуддя.

Скаржник вказує на неврахування судами попередніх інстанції відповідних висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених в постановах: від 15.02.2021 у справі № 905/1818/19; від 24.01.2019 у справі № 915/441/18, від 11.03.2019 у справі № 914/1723/15, від 12.10.2020 у справі № 902/637/14; від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/201(913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б(910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20(918/445/22); від 07.10.2024 у справі № 914/2161/23; від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17; від 19.02.2024 у справі № 5011-15/2045-2012(910/15777/21); від 25.11.2020 у справі № 905/1834/18(905/132/20) та від 02.07.2020 у справі № 904/5934/17; від 13.03.2025 у справі № 910/18499/20(910/18305/23).

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

АТ «Харківобленерго» у відзиві заперечує проти доводів та вимог ТОВ «Ареддітум-Інвест», просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, оскаржувані ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 вважає законними та обґрунтованими, прийнятими із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
Керуючись вимогами статей 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
Предметом касаційного перегляду є  постанова суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви ТОВ «Ареддітум-Інвест» на підставі частини 4 статті 174 ГПК України.

Оцінивши доводи касаційної скарги, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів Касаційного господарського суду  дійшла таких висновків.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 123 ГПК України).

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України "Про судовий збір").

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (частина перша статті 3 Закону України "Про судовий збір"). 

Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про судовий збір"  (тут і далі - в редакції, чинній на дату звернення до суду)  судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша).

Зокрема, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 
- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2 частини другої); 
- позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 2 частини другої); 
- заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною - 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 10 пункту 2 частини другої). 

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України "Про судовий збір").

Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 163 ГПК України). 

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи (частина друга статті 163 ГПК України).

Частиною другою статті 6 Закону України "Про судовий збір" також передбачено, що в разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, урахуванням особливостей, встановлених КУзПБ (частина шоста статті 12 ГПК України). 

Водночас із 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який наразі встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Частиною 1 статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

З огляду на положення КУзПБ, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі №50/311-б).

Водночас КУзПБ конкретизовано порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. 

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 зауважила, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Таке розмежування є цілком виправданим з точки зору того, що справи відокремленого позовного провадження мають різний суб`єктний склад сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справі про банкрутство.

Такий підхід зумовлює й сплату позивачем судового збору за подання до господарського суду позовної заяви за різними ставками, встановленими, відповідно в статті 4 Закону України "Про судовий збір". 

Згідно з положеннями частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у розмірах, які залежать від найменування документа і дії, за яку справляється судовий збір, та платника судового збору.

У справі, що розглядається, первісна позовна заява ТОВ «Ареддітум-Інвест» містила вимоги про визнання  незаконними майнових дій боржника - КП "Міськелектротранссервіс", які полягають у перерахуванні АТ "Харківобленерго" грошових коштів  та стягнення вказаних грошових коштів з АТ "Харківобленерго" на користь КП "Міськелектротранссервіс".

Подавши уточнену позовну заяву, ТОВ «Ареддітум-Інвест» із застосуванням наслідків визначених частиною третьою статті  42 КУзПБ, замінило  вимогу щодо стягнення коштів з АТ "Харківобленерго" на користь КП "Міськелектротранссервіс" 407 773 351,28 грн, на вимогу про зобов`язання АТ "Харківобленерго" повернути КП "Міськелектротранссервіс" майно, у вигляді грошових коштів у розмірі 407 773 351,28 грн.

Тобто, позовна заява (уточнена) подавалася ТОВ «Ареддітум-Інвест» як конкурсним кредитором боржника на підставі статті 42 КУзПБ і містила вимоги про спростування майнових дій, вчинених боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство із застосуванням наслідків визначених частиною третьою статті 42 КУзПБ, а саме,  повернення боржнику майна у вигляді грошових коштів.

В такому випадку підпунктом 10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" чітко визначено, що за звернення до господарського суду із заявою про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство ставка судового збору складає 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2025  у справі № 910/18499/20(910/18305/23) містяться наступні висновки: «Водночас Суд вважає, що для такої специфічної вимоги, як спростування майнових дій боржника, яка передбачена нормами спеціального закону про банкрутство, законодавцем установлена окрема ставка судового збору, а саме - відповідно до підпункту 10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка за подання такої заяви становить 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб» (пункт 99 постанови).

Саме в розмірі такої ставки ТОВ «Ареддітум-Інвест» і був сплачений судовий збір при поданні позовної заяви, що зазначено і в мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції від 18.02.2025: «Позивачем до позовної заяви надано докази сплати судового збору в розмірі 6 056,00грн», що на даний час відповідає 2 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб у відповідності до підпункту 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на наведене вище правове регулювання порядку сплати судового збору у разі звернення до господарського суду із заявами про спростування майнових дій боржника в межах справи про банкрутство,  Верховний Суд дійшов висновку про помилкове застосування судами першої та апеляційної інстанції до спірних правовідносин приписів підпунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" щодо ставок судового збору.

Заявлення конкурсним кредитором боржника вимоги про спростування майнових дій боржника та повернення майна (грошових коштів) банкруту в межах справи про банкрутство зумовлювало здійснювати розрахунок судового збору за ставкою, визначеною підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Вказане свідчить про помилкове визначення судом першої інстанції правової природи позовних вимог у даній справі як вимог майнового та немайнового характеру, судовий збір за які справляється за ставками як у справах позовного провадження, згідно ухвал від 18.02.2025 та від 24.02.2025 про залишення без руху позовної заяви та уточненої позовної заяви ТОВ «Ареддітум-Інвест»  та її повернення без розгляду ухвалою місцевого суду від 10.03.2025, яка залишена без змін постановою апеляційного господарського суду від 05.05.2025.

Відтак суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм щодо визначення розміру судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви про спростування майнових дій боржника, помилково застосували підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" замість спеціальної норми - підпункту 10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", яка підлягала застосуванню.

Посилання судів на висновки, викладені в постанові від 15.02.2021 у справі №905/1818/19 судової палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду колегія суддів вважає помилковим з огляду на відмінний предмет спору, оскільки в касаційному порядку в цій справі оскаржувалися судові рішення, прийняті за результатом розгляду майнового спору за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до АТ "К.Енерго" про стягнення 3% річних та штрафних санкцій (пені), який розглянуто в позовному провадженні в межах справи про банкрутство АТ "К.Енерго".

Колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу на те, що  провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування:  1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів;  2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб;  3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Насамперед, це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Заявлена конкурсним кредитором - ТОВ «Ареддітум-Інвест» вимога про спростування майнових дій боржника та повернення грошових коштів у розмірі 407 773 351,28 грн не направлена на отримання (набуття) коштів саме цим кредитором, а направлена на повернення майна боржнику та унеможливлення зловживання боржником своїми правами, вчинення дій на шкоду кредиторам.

Інститут спростування майнових дій боржника та визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Спростування майнових дій боржника та визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. 

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі №922/719/16, від 28.09.2021 року у справі №21/89б/201 (913/45/20), від 16.11.2022 року у справі №44/38-б(910/16410/20), від 21.03.2023 року у справі №910/18376/20(918/445/22).

Передбачена законодавцем на час звернення позивача до суду  спеціальна норма щодо застосування до такої специфічної вимоги як спростування майнових дій боржника і застосування відповідних наслідків саме підпункту 10 пункту 2 частини 2 статті Закону України "Про судовий збір" надає кредиторам та арбітражному керуючому можливість (не пов`язану зі сплатою надмірно значних сум судового збору) на доступ до правосуддя, з метою оскарження дій боржника під час процедур банкрутства, незважаючи на ціну майна за спростуванням дій і відносно якого звертається кредитор чи арбітражний керуючий. 

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, ураховуючи наведені положення законодавства, зазначає, що ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам пункту 1 частини третьої статті 2, статті 11, статті 236 ГПК України, підпункту10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", що призвело до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

За змістом пункту  2 частини першої статті 308 цього Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 310 ГПК України).

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, наведені заявником у касаційній скарзі, отримали підтвердження під час касаційного провадження, та спростовують висновки судів попередніх інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви.

За таких обставин, постанова Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 та ухвала Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/854/23(922/456/25) підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження за позовною заявою у справі.

Судові витрати

Оскільки у даному випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями  300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареддітум-Інвест" задовольнити.

2. Постанов      Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/854/23 (922/456/25) скасувати.

3. Справу №922/854/23 (922/456/25) направити до Господарського суду Харківської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            Огороднік К.М.

Судді                                                                                Васьковський О.В.

                                                                                Погребняк В.Я.