УХВАЛА

21 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/8535/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Бенедисюка І.М. та Колос І.Б., 
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,
представників учасників справи:
позивача - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" - не з`явився,
відповідача - Антимонопольного комітету України - Бабченко Ю.Ю.(у порядку самопредставництва),
розглянув   у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу   Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"
на рішення   Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 (суддя Підченко   Ю.О.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 (головуючий - суддя Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І. і Шапран В.В.)
у справі   № 910/8535/24
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (далі - Товариство; позивач)
до   Антимонопольного комітету України  (далі - АМК; Комітет; відповідач)
про   визнання недійсним та скасування рішення,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14.08.2025 у зв`язку з відпусткою судді  Власова Ю.Л. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8535/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова   І.В. (головуюча), Бенедисюк І.М., Колос І.Б.
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог
Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АМК про визнання недійсними та скасування пунктів 2, 3 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 30.04.2024  № 3-р/тк, "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025, у справі № 910/8535/24 у задоволенні позову відмовлено.
Суди дійшли висновку про те, що в оскаржуваному Рішенні АМК доведено наявність факту зайняття Товариством монопольного (домінуючого) становища на ринку надання послуг з приєднання до газорозподільної системи, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, та зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем саме на такому ринку, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, які надають послуги з гідравлічного розрахунку газопроводу та виконання робіт з проектування і будівництва газопроводів, та замовників послуги з приєднання до газорозподільної системи, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку. При цьому суди виснували, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду підстав для визнання недійсним та скасування пунктів 2, 3 Рішення АМК.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі Товариство просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства задовольнити у повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Товариство у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої   статті 287 ГПК України зазначає, що судами попередніх інстанцій не  враховано висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі  №910/20850/20 щодо правильності визначення часових меж ринку, що відповідали б тим чи іншим умовам на ринку і, відповідно, визначали наявність чи відсутність монопольного становища окремо або сукупно для таких періодів.
Інші доводи учасників справи
Від АМК надійшов відзив на касаційну скаргу в якому останній просить закрити провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №910/8535/24. У разі розгляду справи по суті, касаційну скаргу Товариства просить залишити без задоволення, а  оскаржувані судові рішення у справі №910/8535/24 залишити без змін.
Від Товариства надійшла заява в якій скаржник зазначає про підтримку доводів викладених у поданій ним касаційній скарзі та просить суд проводити розгляд касаційної скарги без участі його представників.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Рішенням АМК:
- визнано дії Товариства, які полягають у ненаданні вихідних даних (документів), які необхідні для проведення гідравлічного розрахунку, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до газорозподільної системи, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, які надають послуги з гідравлічного розрахунку газопроводу та виконання робіт з проектування і будівництва газопроводів, та замовників послуги з приєднання до газорозподільної системи, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.
- за порушення, вказане в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 4   640   000,00 грн. 
Підставою прийняття означеного рішення стало встановлення Антимонопольним комітетом України наступних обставин: 
- послуги з приєднання до газорозподільних систем не є взаємозамінними з будь-якими іншими послугами;
- Товариство є єдиним суб`єктом господарювання, який надавав послуги у межах території Київської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користування чи експлуатації Товариства;
- у розумінні положень абзацу 2 частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210), за результатами господарської діяльності в період з січня 2020 по серпень 2023 Товариство займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приєднання до газорозподільних систем у межах Київської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства із часткою 100%, оскільки не мало жодного конкурента;
- дії Товариства ущемляють інтереси замовників послуг з приєднання до ГРМ та суб`єктів господарювання, які здійснюють професійну діяльність у відповідній сфері;
- Товариство, зловживаючи ринковою владою, встановлює місце забезпечення потужності об`єкта замовника у значній віддаленості від об`єкта газифікації, що призводить до необґрунтованих/додаткових (на декілька мільйонів гривень) витрат замовника під час будівництва газопроводу та значного здорожчання послуги з приєднання до ГРМ;
- надання даних для здійснення гідравлічного розрахунку за плату, до прийняття постанови НКРЕКП від 17.11.2021 № 2190, якою внесено зміни до Кодексу ГРМ, не було передбачено ні Кодексом ГРМ, ні Методологією визначення плати за приєднання до газотранспортної і газорозподільної системи;
- Товариство неодноразово ототожнювало послугу з надання інформації про вихідні дані (документи), необхідні для проведення гідравлічного розрахунку, безпосередньо з послугою проведення гідравлічного розрахунку, що не відповідає визначенню цих понять у Кодексі ГРМ.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій   статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини другої   статті 287 ГПК України   підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою   статті 310 цього Кодексу.
Відповідно до імперативних приписів   статті 300 ГПК України   суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Предметом судового розгляду є Рішення АМК яким визнано дії Товариства, які полягають у ненаданні вихідних даних (документів), які необхідні для проведення гідравлічного розрахунку, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до газорозподільної системи, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, які надають послуги з гідравлічного розрахунку газопроводу та виконання робіт з проектування і будівництва газопроводів, та замовників послуги з приєднання до газорозподільної системи, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку та накладено на Товариство штраф.
Товариством у касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження визначено пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Суд зауважує, що ГПК України та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів слід звертатися до правових висновків, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду.
З метою визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
У постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає в тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, щодо якого вони вступають у правовідносини, у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні ознаки з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність ознак слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин та їх оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, й надалі порівнювати права та обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) та за потреби, зумовленої цим регулюванням, - визначити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо. Обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. 
Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.
Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними. 
Верховний Суд вважає безпідставними доводи скаржника про неврахування судом попередньої інстанції висновків, які викладені у наведеній скаржником постанові Верховного Суду щодо застосування норм права, з огляду на таке.
У справі №910/8535/24 судові рішення судів попередніх інстанцій які є предметом касаційного перегляду, позивачем оскаржено Рішення АМК яким визнано дії Товариства, які полягають у ненаданні вихідних даних (документів), які необхідні для проведення гідравлічного розрахунку, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону №2210, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до газорозподільної системи, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, які надають послуги з гідравлічного розрахунку газопроводу та виконання робіт з проектування і будівництва газопроводів, та замовників послуги з приєднання до газорозподільної системи, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку
Висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
У справі № 910/20850/20, на яку посилається скаржник, судові рішення судів попередніх інстанцій які є предметом касаційного перегляду, позивачем оскаржено Рішення АМК, згідно з яким позивача притягнуто до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону № 2210 у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. 
Отже, наведена справи не є релевантною до спірних правовідносин, з огляду на те, що у справі № 910/8535/24 позивача було притягнуто до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону №2210 у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до газорозподільної системи, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, які надають послуги з гідравлічного розрахунку газопроводу та виконання робіт з проектування і будівництва газопроводів, та замовників послуги з приєднання до газорозподільної системи, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.
Окрім того, як зазначає скаржник, у справі № 910/20850/20 Верховний Суд виснував :
"44. Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, зокрема, Методики. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.
51. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що АМК неповно досліджено та встановлено наявність бар`єрів вступу на ринок надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом з використанням колій №№ 2, 3, 4, 5 Бродецького парку ст. Каолінова та колій №№ 1, 3 Козятинського парку ст. Каолінова. Викладені у Рішенні АМК обставини визначення часових меж ринку не відповідають висновкам АМК про тривалість часових меж. Включення АМК до часових меж ринку періоду 2020 (січень - квітень) є необґрунтованим, здійсненим без встановлення відповідних обставин, а відтак суперечить положенням Методики. АМК допустив порушення при застосуванні Методики та не надав належної оцінки обставинам, які мають значення для кваліфікації дій позивача за частиною першою статті 13 Закону №2210, та необґрунтовано встановив проміжок часу, стосовно якого здійснено кваліфікацію таких дій позивача. Заперечення АМК щодо правильності розрахунку базового тарифу на перевезення з 21.02.2018 у розмірі тарифу 37,01 грн без ПДВ, затвердженого наказом позивача від 31.01.2018 №12, з посиланням на неврахування позивачем фактичних витрат за 2018 рік судами попередніх інстанцій визнано помилковими та такими, що суперечить пункту 24 розділу V Методичних рекомендацій. Не з`ясованими АМК є обставини економічної обґрунтованості вартості послуг з перевезення 1-ї тонни вантажу на відстань до 3-х км в розмірі 39,67 грн без ПДВ, що затверджений наказом позивача від 21.08.2019 №78, і що діяла у період з 01.09.2019. Доводи касаційних скарг зазначеного не спростовують."
Проте Верховний Суд зазначає, що відповідна частина тексту постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 910/20850/20 має описовий характер. Зокрема, опис та оцінка обставин, встановлених органом АМК та судами попередніх інстанцій, і наведення у судовому рішенні мотивів рішень судів попередніх інстанцій не є правовим висновком самого Верховного Суду у цій справі, які підлягали б обов`язковому застосуванню. 
Окрім того, необхідно зазначити, що  у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 910/20850/20 касаційні скарги були подані на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України. У доводах касаційних скарг позивач та третя особа зазначали про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме статті 13 Закону №2210, статей 7, 41 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", пунктів 5, 6, 9 Методики. Водночас Верховний Суд  у справі № 910/20850/20 дійшов висновку про те,  що фактично доводи скаржників у цій частині зводяться до питання оцінки судами попередніх інстанцій доказів у справі і заперечення скаржниками встановлених судами обставин на підставі оцінених доказів, намагання переоцінити докази, яким надана оцінка судами попередніх інстанцій у справі, без урахування меж розгляду справи касаційним судом, а також предмета і підстав позову у цій справі. Тому у Верховного Суду відсутні й підстави для формування висновку щодо питання застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.
Отже, Верховний Суд у справі № 910/20850/20 виснував про відсутність підстав для формування висновку у цій справі.
Водночас Верховним Судом у розгляді даного спору у справі №910/8535/24, в контексті доводів касаційної скарги та встановлених судами обставин, ураховується висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.01.2020 у справі № 910/6507/19 зокрема: "що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише даній справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині".
При розгляді справ за участю органів АМК, предметом яких є визнання недійсними його рішень, встановлені у рішенні АМК обставини та докази підлягають оцінці судами, виходячи з положень частини третьої статті 86 ГПК України, і саме від встановлення відповідних обставин справи на підставі правильної оцінки доказів щодо всебічності, повноти та об`єктивності залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас висновки суду у кожній конкретній справі формуються за результатами оцінки судом фактичних обставин, певної доказової бази на підставі наданих сторонами доказів за правилами визначеними у статті 86 ГПК України.
За наведених обставин, відсутні підстави вважати, що судами у вирішенні спору у справі № 910/8535/24 не були враховані висновки, викладені у наведеній скаржником постанові Верховного Суду, у тому числі, в аспекті застосування статті 86 ГПК України у відповідній категорії справі. 
При цьому, в силу приписів статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази, або додатково їх перевіряти.
Отже, проаналізувавши постанову Верховного Суду, на яку як на підставу подання касаційної скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, послався скаржник, Верховний Суд зазначає про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що розглядається, названі справи суттєво відрізняються за обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення, що виключає подібність названих справ за змістовним критерієм.
Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі №908/1795/19).
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування Рішення АМК.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та, на які посилається скаржник у своїй касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої   статті 296 ГПК України.
Інших підстав для перегляду справи у суді касаційної інстанції, крім пункту 1 частини другої   статті 287 ГПК України, скаржник у своїй касаційній скарзі не наводить.
Разом з тим Суд приймає доводи викладені у відзиві на касаційну скаргу в тій частині, в якій вони узгоджуються з викладеним у цій постанові.
Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 5 частини першої   статті 296 ГПК України   встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої   статті 287 цього Кодексу   судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, правове регулювання, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства, оскільки, після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої   статті 287 ГПК України   Судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, є неподібними за змістовним критерієм.
Керуючись статтями   129,   234,   235,   296,   300,   301 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №910/8535/24, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої   статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                      І. Булгакова
Суддя                                                                                      І. Бенедисюк
Суддя                                                                                      І. Колос