ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/4606/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - Державного підприємства «Гарантований покупець» - Прокопіва Н.М., адвоката (дов. від 30.12.2024),

відповідача - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - Яковченка Р.Г., адвоката (дов. від 20.11.2024),

розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 (суддя Турчин С.О.)     та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.)
у справі № 910/4606/24
за позовом Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі -                ДП «Гарантований покупець», позивач)
до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго», відповідач, скаржник)
про стягнення 99 739 671,29 грн.
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ДП «Гарантований покупець» звернулося до суду з позовом до                             ПрАТ «НЕК «Укренерго» (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.07.2024) про стягнення 99 739 671,29 грн, з яких: 63 703 247,96 грн    3% річних та 36 036 423,33 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 26.06.2019 № 0414-09051/52/01 (далі - договір) щодо своєчасної оплати послуги за травень, липень,             жовтень 2021 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі № 910/4606/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду     від 05.03.2025, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 63 703 247,58 грн 3% річних та 35 393 734,83 грн інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено. Відстрочено виконання рішення на 3 місяці до 19.12.2024.
Судові акти попередніх інстанцій мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання щодо здійснення оплати наданих послуг. При цьому суди вказали, що не передбачення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) достатніх витрат для відповідача на виконання спеціальних обов'язків у структурі тарифу на послуги з передачі електроенергії, а також відсутність коштів для погашення заборгованості, не є в цьому випадку підставами для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов'язань.
Оскільки ПрАТ «НЕК «Укренерго» несвоєчасно здійснювало оплату наданих послуг у спірний період, тому, за висновками судів, ДП «Гарантований покупець» правомірно застосувало до нього передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заходи відповідальності (з урахуванням арифметичного перерахунку здійсненого судом).
Крім того суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення, розглянувши клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду, часткового його задовольнив, відстрочивши виконання рішення місцевого господарського суду на 3 місяці до 19.12.2024. Так, місцевий господарський суд зазначив, що з урахуванням майнового стану та балансу інтересів обох сторін, враховуючи специфіку діяльності підприємства боржника, а також той факт, що у разі блокування його рахунків він не зможе забезпечувати життєво важливі потреби держави, суд дійшов висновку, що відстрочення виконання рішення на 3 місяці надасть змогу боржнику вирішити наявні фінансові проблеми, а також сприятиме нормальному його функціонуванню та реальній можливості виконання рішення суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій,                               ПрАТ «НЕК «Укренерго» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій скасувати у частині задоволених позовних вимог та у цій частині вимог ухвалити постанову про відмову в їх задоволенні.
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень                        ПрАТ «НЕК «Укренерго» посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 614 ЦК України, частини другої статті 625 ЦК України з урахуванням пріоритетності норм спеціального закону - абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», якими передбачено, що умови виконання спеціальних обов'язків (у цьому випадку відповідач виконував спеціальні обов'язки) мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку (в цьому випадку відповідача) на виконання таких обов'язків. А відтак відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов'язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов'язань, що, в свою чергу, виключає відповідальність, передбачену статтями 614, 625 ЦК України (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).
Доводи інших учасників справи
ДП «Гарантований покупець» у відзиві на касаційну скаргу просило Суд закрити касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою, а у разі відсутності підстав для закриття касаційного провадження, залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, з посиланням, зокрема, на законність та обґрунтованість судових актів попередніх інстанцій.
Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 03.06.2025 32.2-01/1006 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4606/24, у зв'язку з рішенням зборів суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2025    № 10 про обрання суддю Ємця А.А. до Великої Палати Верховного Суду.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками:
- між ДП «Гарантований покупець» (постачальником послуг) та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (правонаступником якого є ПрАТ «НЕК «Укренерго» згідно з додатковою угодою 29.08.2019 № 1/579/01) (замовником) 26.06.2019 укладений договір № 0414-09051/52/01 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, відповідно до умов якого постачальник послуг для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат послуг на виконання спеціальних обов'язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом зобов'язався надавати замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, а замовник - оплачувати вартість наданих послуг на умовах договору (пункти 1.1., 1.2. договору);
- вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальником послуг (пункт 2.1. договору);
- замовник зобов'язаний, зокрема у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуг та затвердженої Регулятором    (пункт 3.3. договору);
- договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 01.01.2030 (пункт 7.1. договору);
- на виконання умов договору ДП «Гарантований покупець» у травні, липні, жовтні 2021 року передав, а відповідач прийняв послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг: від 16.06.2021 № 05 на суму 4 051 279 411,40 грн, від 31.07.2021 № 07 на суму 4 935 894 381,84 грн,      від 16.11.2021 № 10 на суму 2 735 725 411,25 грн;
- у подальшому актами коригування внесено уточнення вартості наданої послуги, що підтверджується: актом коригування від 10.04.2023 до акта № 05 на суму            4 050 068 741 грн; актом коригування від 14.04.2023 до акта № 07 на суму              493 874 160,53 грн; актом коригування від 17.04.2023 до акта № 10 на суму                2 736 331 939,99 грн;
- затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої             ДП «Гарантований покупець», визначено постановою Регулятора від 09.09.2022     № 1117, зі змінами внесеними постановою від 02.05.2023 № 831 та від 18.04.2023 № 703;
- у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо оплати послуг, наданих у травні, липні, жовтні 2021 року, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва (справа № 910/6632/23) з позовом про стягнення з відповідача                        3 090 509 668,63 грн боргу (за травень 2021 - 550 000 000 грн, за липень 2021 року - 1 790 477 467,83 грн, за жовтень 2021 року - 750 032 200,80 грн),                           528 307 695,20 грн інфляційних втрат, 108 956 554,43 грн 3% річних,                              3 674 496 732,84 грн пені, 1 357 627 474,63 грн штрафу. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат у справі № 910/6632/23 здійснено по 20.06.2023;
- 26.02.2024 відповідачем у цій справі (№ 910/4606/24) повністю погашено основний борг за травень 2021, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями;
- погашення заборгованості за липень та жовтень 2021 року, яка існувала станом на 20.06.2023, у період з 20.06.2023 по 29.02.2024, не здійснювалося;
- з урахуванням викладеного, позивачем заявлені вимоги про стягнення                   3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати послуги за травень, липень та жовтень 2021 року у сумі        99 739 671,29 грн, з яких: 63 703 247,96 грн 3% річних та 36 036 423,33 грн інфляційних втрат. Нарахування здійснено з урахуванням сум та дат часткових оплат за період з 21.06.2023 (день, наступний за днем по який заявлено вимоги у справі № 910/6632/23) по 29.02.2024 по кожному акту окремо;
- здійснивши арифметичний розрахунок нарахованої позивачем суми 3% річних місцевий господарський суд (розрахунок якого перевірив суд апеляційної інстанції) встановив, що арифметично правильною сумою нарахування за період травень, липень, жовтень 2021 року є 63 703 247,58 грн (10 699 989,64 грн +                             37 355 157,82 грн + 15 648 100,12 грн);
- щодо вимоги про стягнення 6 036 423,33 грн інфляційних втрат, то за перерахунком судів, розмір інфляційних втрат за послугу надану у травні 2021 року становить 5 265 401,74 грн, а тому вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому розрахунок інфляційних втрат за послуги надані у липні 2021 на суму 21 233 574,59 грн та у жовтні 2021 на суму 8 894 758,50 грн є арифметично правильним. Суди дійшли висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню для стягненню 35 393 734,83 грн інфляційних втрат (5 265 401,74 грн + 21 233 574,59грн + 8 894 758,70 грн).
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел щодо своєчасної оплати послуг у спірний період.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин, здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
У касаційній скарзі ПрАТ «НЕК «Укренерго» посилається також на пункт 3    частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини першої                               статті 614 ЦК України, частини другої статті 625 ЦК України з урахуванням пріоритетності норм спеціального закону - абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі                            № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними                          статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Слід зазначити, що висновки Верховного Суду відносно питання застосування норм матеріального права, які зазначені скаржником, у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, відсутні.
При цьому в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов'язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Отже, з'ясуванню підлягає наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).
У зазначеному контексті Верховний Суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. При цьому якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 901, частина перша                       статті 903 ЦК України).
Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання зобов'язань за договором позивач у спірний період здійснив надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії відповідачу, які прийняті останнім, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуг за вказаний період.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою        статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду                       від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі  № 908/1379/17).
Отже, право вимоги сплати суми інфляційних втрат та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, врахувавши положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, наведений позивачем, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язань за спірним договором.
Водночас, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, господарські суди встановили, що арифметично правильно розрахована сума належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних остаточно розрахована правильно та становить 63 703 247,58 грн. Однак вимоги про стягнення інфляційних втрат за три спірні періоди загалом підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 35 393 734,83 грн, за обставин арифметично неправильного здійснення позивачем розрахунку.
Разом із тим суди відхилили посилання відповідача як на причину несвоєчасності виконання зобов'язань за договором те, що оплата вартості послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за спірні періоди можлива лише у разі включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони НКРЕКП як регулятора ринку електричної енергії, зазначивши, що за укладеним між сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов'язок своєчасно проводити оплату вартості послуги відповідно до умов договору та Порядку; при цьому ні умови договору, ні Порядку, не ставлять в залежність своєчасність здійснення оплати замовником за отриману послугу від включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора.
Стосовно доводів скаржника про відсутність його вини та, відповідно з урахуванням цього необхідності звільнення його від відповідальності, передбаченої положеннями статті 625 ЦК України за порушення зобов'язання (у розумінні статті 614 ЦК України), колегія суддів звертає на сталу і послідовну позицію Верховного Суду з вказаного питання, викладену у ряді постанов.
Так, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Отже, у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (статті 607 ЦК України) або на відсутність вини (стаття 614, 617 ЦК України чи статті 218 Господарського кодексу України) (аналогічний висновок, викладено у постановах Верховного Суду             від 24.10.2023 у справі № 910/18566/21, від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19,     від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 27.03.2024 у справі № 910/7717/23).
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій у цій справі про те, що відсутність достатніх коштів на оплату отриманої послуги та, відповідно, відсутність в його діях вини через зазначені обставини не звільняє боржника від виконання грошового зобов'язання не суперечать сталій та послідовній позиції Верховного Суду стосовно вказаного питання.
Верховний Суд вважає помилковими також твердження скаржника про те, що норми Закону України «Про ринок електричної енергії» - абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 цього Закону, якими передбачено, що умови виконання спеціальних обов'язків (у цьому випадку відповідач виконував спеціальні обов'язки) мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку (відповідача) на виконання таких обов'язків - є нормами спеціального закону, а тому є пріоритетними до застосування у спірних правовідносинах в контексті неможливості застосування відповідальності згідно частини другої статті 625 ЦК України, то Суд зазначає таке.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. 
З огляду на викладене принцип «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali), на який послався Верховний Суд при перегляді судових рішень у справі № 911/782/21, може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня.
Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21. Проте для її застосування обов'язковою передумовою є існування саме суперечливих норм. Водночас у нормах спеціального законодавства, на які посилається скаржник (абзац 1 частини восьмої статті 33, частина сьома            статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії») відсутній такий предмет регулювання, як відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Отже, за відсутності особливого предмету регулювання та специфіки змісту норми (особливості предмету та функції), відсутні підстави для констатації пріоритету цієї норми перед іншими на підставі її спеціалізації.
У статті ж 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов'язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі                      № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі     № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі          № 320/5115/17, від 25.09.2024 у справі № 910/17252/23). Водночас спеціальні норми законодавства (однопредметні або суперечливі) у спірних правовідносинах відсутні.
З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає про те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі дійшли правильного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин частини другої                    статті 625 ЦК України, правильно застосували цю норму права та врахували висновки Верховного Суду щодо її застосування.
При цьому з урахуванням майнового стану та балансу інтересів обох сторін, враховуючи специфіку діяльності підприємства боржника, а також той факт, що у разі блокування рахунків боржника він не зможе забезпечувати життєво важливі потреби держави, частково задовольнили клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення на 3 місяці, що надасть змогу боржнику вирішити наявні фінансові проблеми, а також сприятиме нормальному його функціонуванню та реальній можливості виконання рішення суду. А зазначене клопотання відповідача опосередковано свідчить про погодження скаржника з обставинами прострочення виконання грошового зобов'язання.
Отже, суди попередніх інстанцій надавши належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам сторін, з урахуванням положень статей 86, 236,      237 ГПК України, прийняли обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.
Щодо інших аргументів касаційної скарги ПрАТ «НЕК «Укренерго», то такі стосуються заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій та спростування здійсненої ними оцінки доказів у справі.
Водночас суд касаційної інстанції в силу вимог частини другої                               статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Між тим встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18, від 12.11.2019 у справі        № 911/3848/15, від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18).
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не приймає і не розглядає доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, які пов'язані з переоцінкою доказів та встановленням обставин справи.
Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши судові акти попередніх інстанцій в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржувані такі ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд залишає касаційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду - без змін.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі № 910/4606/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Колос

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          І. Булгакова