ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/11863/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю.Л.,  Булгакової І.В., 
за участю  секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - не з`явився, 
відповідача -  Лисенко А. В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційні скарги Державного підприємства "Гарантований покупець"
на рішення   Господарського суду міста Києва від 26.11.2024;
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024;
постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та
додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайтдей"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 2 106 420,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог

1.1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайтдей" (далі - ТОВ  "Лайтдей", Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець", Підприємство, відповідач, скаржник) про стягнення 2 106 420,65 грн.

1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії від 20.02.2024 № 2028/07/24 (далі - договір) в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг за період з лютого до травня 2024 року, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2  074  203,06 грн, 3% річних - 19  772,37 грн, інфляційні втрати - 12  445,22 грн.

2.          Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 (суддя            Сівакова В. В.) позов задоволено частково; присуджено до стягнення з Підприємства на користь Товариства 2  074 203,06 грн основного боргу, 12 445,22 грн інфляційних втрат, 19 581,40 грн 3% річних та 31  593,45 грн витрат по сплаті судового збору; в іншій частині в позові відмовлено повністю.

2.2.          Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру 3   % річних та інфляційних втрат до 1,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість.

2.3.          Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі №  910/11863/24 - задоволено частково. Стягнуто з Підприємства на користь Товариства 29 997,28 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.4.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 (колегія суддів: Кравчук Г. А., Сітайло Л. Г., Коробенко Г. П.) рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 та додаткове рішення від 10.12.2024 у справі №  910/11863/24    залишено без змін.

2.5.          Додатковою постановою від 08.04.2025 заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь Товариства 15  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції; в задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

3.          Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1.          ДП "Гарантований покупець", не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулося до Верховного Суду із касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить: 
- рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2024; додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі № 910/11863/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі;
- додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 у справі № 910/11863/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

4.          АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1.          Підставами касаційного оскарження судових рішень, ухвалених по суті спору, відповідач зазначає пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) [з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України].

4.1.2.          Підставами касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції скаржник визначає положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

4.1.3.          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанції у вирішенні цього спору не врахували висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 12.03.2019 у справі                           № 913/204/18 та від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19 (суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи).

4.1.4.          Із посиланням на положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про необхідність формування висновків Верховного Суду щодо застосування: положень частини сьомої, пункту 12 частини дев`ятої статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" у взаємозв`язку з положеннями пункту 12.14 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП або Регулятор) від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок № 641).

4.1.5.          На переконання скаржника, положення пункту 12.14 Порядку № 641, зокрема, у частині строків оплати суперечать вимогам Закону України "Про ринок електричної енергії", якими визначено зобов`язання відповідача з оплати послуг виключно затвердженої Регулятором послуги та, як наслідок, призводять до безпідставного покладення на Гарантованого покупця відповідальності визначеної частиною другою статті 625 ЦК України. На переконання скаржника, у спірних відносинах із позивачем відповідача (Гарантований покупець) керується положеннями Закону, який має вищу юридичну силу у співвідношенні до положень Порядку № 641, як підзаконного нормативно-правового акта.

4.1.6.          У цьому аспекті скаржник наголошує на тому, що під час розгляду справи у суді першої інстанції та безпосередньо у заявах по суті Підприємство звертало увагу суду на тому, що розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, яка є джерелом фінансування придбання послуги за механізмом ринкової премії, наданої відповідачу за лютий - травень 2024 року на час звернення позивача до суду з позовом Регулятором не затверджувався. У свою чергу, факт відсутності затвердження вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" за лютий - травень 2024 року, унеможливлював здійснення Гарантованим покупцем розрахунку із позивачем відповідно до Закону та Порядку № 641.

4.1.7.          Скаржник зазначає про те, що поза увагою судів залишились такі обставини, зокрема, відповідно до Закону та Порядку № 641, розрахунки Гарантованого покупця з виробниками за механізмом ринкової премії здійснюються за рахунок коштів від вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії та перебувають у безпосередній залежності. Отже, факт відсутності затвердження вартості послуги є відкладальною обставиною у розумінні чинного законодавства. Саме з огляду на наявність такої відкладальної обставини у відповідача не настав строк розрахунків за надану послугу із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії, а тому позовні вимоги Товариства є передчасними.

4.1.8.          У свою чергу, відсутність прострочення Підприємства є підставою для відмови у позові в цілому як за вимогами про стягнення заборгованості, так і за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, оскільки відсутність порушення зобов`язання в частині прострочення грошового зобов`язання унеможливлює і застосування відповідальності. Таким чином нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є передчасним та таким, що не відповідає Закону, оскільки Регулятором не затверджена вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, що є відкладальною обставиною для здійснення розрахунків у спірних відносинах. Позивачем у здійсненні таких нарахувань не враховано дату затвердження Регулятором вартості послуги за механізмом ринкової премії.

4.1.9.          Також із посиланням на положення пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанції у вирішенні заяви Підприємства про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат не надали належної оцінки його доводам, викладеним у клопотанні та доказам, наданим на його обґрунтування. Висновки судів в цій частині не відповідають сталим та послідовним висновкам Верховного Суду у вирішенні означеного питання (постанови від 27.03.2024 у справі № 910/12277/23 та від 07.06.2023 у справі № 915/304/22), а також не узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 18.03.2020 у справі                       № 902/417/18, від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20, від 03.10.2023 у справі                      № 686/7081/21.

4.1.10.          На обґрунтування доводів касаційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції, відповідач посилається на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає про неврахування судами висновків (щодо застосування статей 80, 126, 129, 221 ГПК України), викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 19.02.2020 у  справі № 775/9215/15ц, від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21, а також у постанова Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 902/844/18, від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 12.12.2024 у справі № 911/826/23, від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22, від 25.09.2024 у справі № 910/1007/22, від 28.01.2025 у справі № 910/5810/24, від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21 та від 25.03.2025 у справі № 910/11352/24.

4.1.11.          Скаржник зазначає про те, що суди не взяли до уваги його доводів в частині того, що значна частина доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат подана з пропуском строку на їх подання, а тому такі докази не могли бути прийняті судом до розгляду в зв`язку. При цьому, Товариство не навело жодних поважних причин пропуску строку для подання таких доказів. Також скаржник вважає, що позивачем не надано суду доказів оплати грошових коштів за надану правову допомогу у справі. Наведене, на переконання скаржника, свідчить про те, що суд першої інстанції мав відмовити в задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з її необґрунтованістю.

4.1.12.          На обґрунтування доводів касаційної скарги на додаткову постанову суду апеляційної інстанції скаржник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків (щодо застосування статей 1, 19, 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", статей 126, 129 ГПК України), викладених у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 27.10.2022 у справі №   904/8800/21, від 08.04.2020 у справі №   922/2685/19, від 28.02.2023 у справі №   910/20293/21, від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21.

4.1.13.          На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції також мав відмовити у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання Товариством доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

4.2.          Доводи інших учасників справи 
4.2.1.          У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 

4.3.          Товариство правом на подання відзиву на касаційну скаргу на ухвалені судові рішення по суті спору та на додаткове рішення суду першої інстанції не скористалося.

4.4.          Від Товариства 11.07.2025 надійшли додаткові пояснення у яких останнє заперечує проти доводів скаржника, які наведені у касаційній скарзі, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

4.5.          Також 15.07.2025 Товариством подано клопотання про зупинення касаційного провадження у справі № 910/11863/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 909/399/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

5.          СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1.          Постановою НКРЕКП від 14.11.2019 №2326 видана ТОВ "Лайтдей" ліцензія на право провадження господарської діяльності з виробництва енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва енергії згідно відповідно до додатку.

5.2.          Постановою НКРЕКП від 24.01.2020 № 218 встановлено ТОВ "Лайтдей" "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01.01.2030.

5.3.          Між ДП "Гарантований покупець" та ТОВ "Лайтдей" (продавець за механізмом ринкової премії) 20.02.2024 укладений договір № 2028/07/24, за умовами якого:
- продавець за механізмом ринкової премії зобов`язаний надавати, а гарантований покупець зобов`язаний придбавати послугу із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України, у тому числі Порядку № 641 (пункт 1.1 Договору);
- сторони визнають свої зобов`язання згідно із Законами України "Про ринок електричної енергії" та "Про альтернативні джерела енергії", Порядком, Порядком проведення аукціонів з розподілу квоти підтримки, затвердженим постановою Кабінету міністрів України та керується їх положеннями і положеннями законодавства України при виконанні цього договору (пункт 2.1 Договору);
- придбання послуги гарантованим покупцем у продавця за механізмом ринкової премії здійснюється за цим договором (пункт 2.2 Договору);
- вартість послуги визначається відповідно до закону та Порядку № 641 та сплачується гарантованим покупцем продавцю за механізмом ринкової премії або переможцем аукціону гарантованому покупцю у випадках, визначених цим договором, законом та Порядком (пункт 2.3 Договору);
- розрахунок вартості послуги здійснюється гарантованим покупцем відповідно до Порядку на підставі погодинних даних щодо обсягу відпущеної електричної енергії генеруючою одиницею, наданих адміністратором комерційного обліку, даних оператора ринку про середньозважені значення індексів піни на ринку "на добу наперед" для періоду базового навантаження за розрахунковий період (місяць) та місяць, який йому передує, середньозважених цін на ринку "на добу наперед"за відповідну годину за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, даних організатора електронного аукціону про середньозважені значення індексів ціни за двосторонніми договорами, що укладаються на виконання пунктів 6 і 6-1 частини другої статті 66 Закону, крім договорів, що укладаються для виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та договорів купівлі-продажу електричної енергії, укладених за результатами проведення електронного аукціону у формі спеціальної сесії за розрахунковий період (місяць) та місяць, який йому передує, для періоду базового навантаження, а також даних ОСП щодо обсягів проданої за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку у кожному розрахунковому періоді (годині), кожною генеруючою одиницею продавця за механізмом ринкової премії (пункт 3.1 Договору);
- оплата послуги здійснюється виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок відповідної сторони цього договору, з урахуванням ПДВ (пункт 3.2 Договору).

5.4.          Спір між сторонами виник внаслідок того, що відповідач своєчасно не сплатив вартість наданих послуг за період із лютого до травня 2024 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 2  074 203,06 грн також у зв`язку із неналежним виконанням грошового зобов`язання позивач нарахував інфляційні втрати та 3 % річних.

6.          Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

6.3.            У зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т. М., склад судової колегії касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2025, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7.          Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1.          Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою ДП "Гарантований покупець" є:
-          рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 в частині неправильного застосування судами норм матеріального права, зокрема, частини сьомої, пункту 12 частини дев`ятої статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" у взаємозв`язку з положеннями пункту 12.14 Порядку № 641;
-          додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 та додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 в частині неправильного застосування судами норм процесуального права, зокрема, статей 80, 126, 129, 221 ГПК України.

7.2.          Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.3.          При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

7.4.          Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження судових рішень ухвалених по суті спору

7.5.          Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.6.          Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.7.          Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, врахувавши положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 2 074 203,06 грн на підставі спірного договору, доказів погашення якого, відповідачем до матеріалів справи не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню.

7.8.          У контексті доводів касаційної скарги Верховний Суд зазначає, що укладений між сторонами договір є договором про надання послуг - послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, який підпадає під правове регулювання норм ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Закону України "Про ринок електричної енергії".

7.9.          Правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про енергетичну ефективність", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України (частина перша статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії").

7.10.          Згідно з пунктом 181 частини першої статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії.

7.11.          За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. При цьому якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 901, частина перша статті 903 ЦК України).

7.12.          Так, згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

7.13.          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

7.14.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання зобов`язань за договором позивач у спірний період здійснив надання із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуг за вказаний період.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.15.          Так,   Закон України "Про ринок електричної енергії", наділяє виробника електричної енергії правом на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ним електричну енергію (пункт 2 частини третьої статті 30 Закону), а гарантованого покупця обов`язком  здійснювати своєчасно та в повному обсязі оплату затвердженої Регулятором послуги за механізмом ринкової премії, що надається виробниками, яким встановлено "зелений" тариф або які за результатами аукціону набули право на підтримку (пункт 12 частини дев`ятої статті 65 Закону).

7.16.          Так, згідно з положеннями частини першої статті 65 Закон України "Про ринок електричної енергії", Кабінет Міністрів України з метою забезпечення загальносуспільних інтересів та виконання гарантій держави щодо купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим "зеленим" тарифом, придбання послуги за механізмом ринкової премії, що надається суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, якщо об`єкт електроенергетики або черга будівництва електричної станції (пусковий комплекс) такого виробника виключений за його заявою з балансуючої групи гарантованого покупця, та суб`єктами господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, визначає суб`єкта господарювання державного сектору економіки для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії. Фінансування діяльності гарантованого покупця здійснюється в межах кошторису, що затверджується Регулятором.

7.17.          Відповідно до положень частини четвертої статті 65 цього Закону гарантований покупець зобов`язаний придбавати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, якщо об`єкт електроенергетики або черга будівництва (пусковий комплекс) такого виробника за його заявою виключені з балансуючої групи гарантованого покупця, та у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, послугу за механізмом ринкової премії протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, або строку дії підтримки суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, за умови що такі суб`єкти господарювання уклали з гарантованим покупцем договір про надання послуги за механізмом ринкової премії. Послуга придбавається за обсяг електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) та проданої за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку у кожному розрахунковому періоді (годині), який не перевищує обсяг електричної енергії, що може бути відпущений відповідним об`єктом електроенергетики або чергою його будівництва (пусковим комплексом), згідно із встановленою потужністю електрогенеруючого обладнання, зазначеною в ліцензії на виробництво електричної енергії. Обсяг виробленої та проданої такої електричної енергії у встановленому періоді (місяці) визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.
Придбання послуги за механізмом ринкової премії здійснюється гарантованим покупцем на підставі договору про надання послуги за механізмом ринкової премії.
Вартість послуги за механізмом ринкової премії за розрахунковий період (місяць) для кожного об`єкта електроенергетики або черги його будівництва (пускового комплексу) визначається в такій послідовності:
1) визначається розрахункова ціна шляхом обрання максимального значення з двох показників: середньозваженого значення індексів ціни на ринку "на добу наперед" для періоду базового навантаження за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, у торговій зоні "ОЕС України" та середньозваженого значення індексів ціни за двосторонніми договорами, що укладаються на виконання пунктів 6 і 6-1 частини другої статті 66 цього Закону, крім договорів, що укладаються для виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, для періоду базового навантаження в торговій зоні "ОЕС України";
2) якщо за результатом визначення розрахункової ціни згідно з пунктом 1 цієї частини максимальним значенням виявиться середньозважене значення індексів ціни на ринку "на добу наперед" для періоду базового навантаження за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, у торговій зоні "ОЕС України", вартість послуги за механізмом ринкової премії за розрахунковий період (місяць) для кожного об`єкта електроенергетики або черги його будівництва (пускового комплексу) визначається як сума за розрахунковий період (місяць) добутків погодинного обсягу електричної енергії, виробленої та проданої суб`єктом господарювання на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку та за двосторонніми договорами, та різниці між розміром "зеленого" тарифу або аукціонної ціни з урахуванням надбавки до нього (неї), встановленого (визначеної) для об`єкта електроенергетики або черги його будівництва (пускового комплексу) відповідно до Закону України "Про альтернативні джерела енергії", і середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" за відповідну годину за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, у торговій зоні "ОЕС України";
3) якщо за результатом визначення розрахункової ціни згідно з пунктом 1 цієї частини максимальним значенням виявиться середньозважене значення індексів ціни за двосторонніми договорами, що укладаються на виконання пунктів 6 і 6-1 частини другої статті 66 цього Закону, крім договорів, що укладаються для виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, для періоду базового навантаження в торговій зоні "ОЕС України", то вартість послуги за механізмом ринкової премії за розрахунковий період (місяць) для кожного об`єкта електроенергетики або черги його будівництва (пускового комплексу) визначається як сума за розрахунковий період (місяць) добутків погодинного обсягу електричної енергії, виробленої та проданої суб`єктом господарювання на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку та за двосторонніми договорами, та різниці між розміром "зеленого" тарифу або аукціонної ціни з урахуванням надбавки до нього (неї), встановленого (визначеної) для об`єкта електроенергетики або черги його будівництва (пускового комплексу) відповідно до Закону України "Про альтернативні джерела енергії", і співвідношення середньозваженого значення індексів ціни за двосторонніми договорами, що укладаються на виконання пунктів 6 і 6-1 частини другої статті 66 цього Закону, крім договорів, що укладаються для виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, для періоду базового навантаження в торговій зоні "ОЕС України" до середньозваженого значення індексів ціни на ринку "на добу наперед" для періоду базового навантаження в торговій зоні "ОЕС України" за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, помноженого на середньозважену ціну на ринку "на добу наперед" за відповідну годину за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, у торговій зоні "ОЕС України".
Розрахунок вартості послуги за механізмом ринкової премії, що надається суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, якщо об`єкт електроенергетики або черга будівництва (пусковий комплекс) такого виробника виключені за його заявою з балансуючої групи гарантованого покупця, та суб`єктами господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, здійснюється гарантованим покупцем відповідно до затвердженого Регулятором порядку визначення вартості та сплати послуги за механізмом ринкової премії, що надається гарантованому покупцю такими суб`єктами господарювання.
Розмір вартості послуги за механізмом ринкової премії, що надається суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф або які за результатами аукціону набули право на підтримку, затверджується Регулятором.
Якщо розмір розрахункової ринкової ціни у встановленому періоді перевищує розмір аукціонної ціни з урахуванням надбавки до нього (неї), встановленого для відповідного об`єкта електроенергетики або черги його будівництва (пускового комплексу), суб`єкт господарювання, що виробляє електричну енергію на такому об`єкті електроенергетики або черзі його будівництва (пусковому комплексі), сплачує гарантованому покупцю вартість послуги за механізмом ринкової премії для відпущеної електричної енергії відповідним об`єктом електроенергетики або чергою його будівництва (пусковим комплексом) у встановленому періоді.

7.18.          Згідно з положеннями частини п`ятої статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець здійснює оплату вартості електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом, з урахуванням вимог частини другої цієї статті, на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.
Гарантований покупець здійснює оплату вартості електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом, та вартості послуги за механізмом ринкової премії, пропорційно до вартості куплених обсягів електричної енергії за "зеленим" тарифом та вартості послуги за механізмом ринкової премії.

7.19.          Водночас частина шоста статті 65 цього Закону містить припис, що порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії за "зеленим" тарифом, порядок визначення вартості та сплати послуги за механізмом ринкової премії, що надається гарантованому покупцю суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф або які за результатами аукціону набули право на підтримку, визначається порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, що затверджується Регулятором.

7.20.          Порядок купівлі електричної енергії за механізмом ринкової премії суб`єктам господарювання, яким встановлено "зелений" тариф або які за результатами аукціону набули право на підтримку, затверджено постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641. У абзаці 9 пункту 1.3 якого (в редакції, чинній на момент існування спірних відносин) наведено визначення, зокрема, що продавець за механізмом ринкової премії - переможець аукціону або виробник за "зеленим" тарифом, генеруючі одиниці якого виключені з балансуючої групи гарантованого покупця та який уклав з гарантованим покупцем договір про надання послуги за механізмом ринкової премії щодо таких генеруючих одиниць.

7.21.          Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Порядку № 641 для надання послуги за механізмом ринкової премії між гарантованим покупцем та переможцем аукціону або виробником за "зеленим" тарифом укладається договір про надання послуги за механізмом ринкової премії, форма якого затверджена цією постановою. Переможець аукціону укладає з гарантованим покупцем договір про надання послуги за механізмом ринкової премії за процедурою, визначеною порядком проведення аукціонів з розподілу квоти підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

7.22.          У розділі 8 Порядку № 641 урегульовано порядок обліку електричної енергії, купленої-проданої у продавців за "зеленим" тарифом та продавців за механізмом ринкової премії. Зокрема, адміністратор комерційного обліку (АКО) не пізніше 09 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим, надає гарантованому покупцю дані відпуску та відбору електричної енергії по кожній генеруючій одиниці, зокрема погодинні обсяги відпуску та відбору електричної енергії кожною генеруючою одиницею, обсяг відпуску/відбору електричної енергії установкою зберігання, що приєднана до технологічних електричних мереж генеруючої одиниці, та обсяг споживання електроустановками власного споживання або пов`язаних осіб, приєднаних до електричних мереж внутрішнього електрозабезпечення генеруючої одиниці з урахуванням положень статті 25 Закону. Відповідний оператор системи зобов`язаний своєчасно інформувати гарантованого покупця про здійснення приєднань електроустановок власного споживання або пов`язаних осіб, приєднаних до електричних мереж внутрішнього електрозабезпечення генеруючої одиниці, з урахуванням положень статті 25 Закону. Для забезпечення здійснення авансових платежів АКО не пізніше другого робочого дня після завершення кожної декади місяця надає гарантованому покупцю дані про погодинні обсяги відпуску та відбору електричної енергії кожною генеруючою одиницею продавців за "зеленим" тарифом, що входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. Обсяг відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавців за "зеленим" тарифом за розрахунковий місяць визначається за вирахуванням загального обсягу витрат електричної енергії на власні потреби (у тому числі обсяг відбору електричної енергії установкою зберігання, що приєднана до технологічних електричних мереж генеруючої одиниці продавця за "зеленим тарифом", обсяг споживання електричної енергії електроустановками продавців за "зеленим" тарифом, зокрема струмоприймачами інших площадок вимірювання, приєднаних до генеруючих одиниць для забезпечення власного споживання або споживання пов`язаних осіб з урахуванням положень статті 25 Закону) в електричній енергії відповідної генеруючої одиниці, спожитої з мереж, до яких приєднано таку генеруючу одиницю. Відбір електричної енергії установкою зберігання енергії, що приєднана до технологічних електричних мереж генеруючої одиниці, може здійснюватися виключно від власних генеруючих установок (пункти 8.1 - 8.4 Порядку).

7.23.          Главою 12 Порядку № 641 урегульовано порядок визначення вартості та сплати послуги за механізмом ринкової премії. Зокрема, гарантований покупець придбаває послугу за механізмом ринкової премії на підставі укладеного договору про надання послуги за механізмом ринкової премії (пункт 12.1).

7.24.          Вартість послуги за механізмом ринкової премії, щодо якої здійснюється оплата продавцю за механізмом ринкової премії, визначається за кожний розрахунковий місяць, виходячи з:
обсягу електричної енергії, відпущеної генеруючими одиницями продавця за механізмом ринкової премії, щодо яких укладено договір про надання послуги за механізмом ринкової премії;
обсягу проданої та купленої електричної енергії за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед" та на внутрішньодобовому ринку;
середньозваженого значення індексів ціни за двосторонніми договорами, що укладені на виконання пунктів 6 і 6-1 частини другої статті 66 Закону, крім договорів, що укладаються для виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та договорів купівлі-продажу електричної енергії, укладених за результатами проведення електронного аукціону у формі спеціальної сесії для періоду базового навантаження за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, у торговій зоні "ОЕС України";
середньозваженого значення індексів ціни на ринку «на добу наперед» для періоду базового навантаження за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, у торговій зоні "ОЕС України";
середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" за відповідну розрахункову годину розрахункового місяця та місяця, який йому передує, у торговій зоні "ОЕС України";
розміру аукціонної ціни, визначеної за результатами аукціону з розподілу квоти підтримки, або "зеленого" тарифу та надбавки до неї (нього) для такої генеруючої одиниці.

При визначенні вартості послуги за механізмом ринкової премії, придбаної гарантованим покупцем у переможця аукціону за договором про надання послуги за механізмом ринкової премії, аукціонна ціна або її частка, що зафіксована у євро, перераховується гарантованим покупцем у національну валюту за середнім офіційним валютним курсом Національного банку України за розрахунковий період (місяць). У разі наявності частки аукціонної ціни, зафіксованої у національній валюті, при укладанні договору вона визначається за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату укладення договору (пункт12.2.).

7.25.          Гарантований покупець кожного останнього робочого дня місяця, з метою отримання даних щодо обсягів електричної енергії, реалізованої продавцем за механізмом ринкової премії, надає оператору системи передачі актуальний перелік генеруючих одиниць продавців за механізмом ринкової премії, щодо яких укладено договір про надання послуги за механізмом ринкової премії (пункт 12.3.).

7.26.          Відповідно до пункту 12.6. Порядку № 641 для розрахунку вартості послуги за механізмом ринкової премії за розрахунковий місяць оператор системи передачі кожного другого робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, визначає та надає гарантованому покупцю за підписом КЕП уповноваженої особи такі дані:
1) різницю між обсягами електричної енергії, проданої та купленої за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку продавцем за механізмом ринкової премії, для генеруючих одиниць продавців за механізмом ринкової премії, щодо яких укладено договір про надання послуги за механізмом ринкової премії, відповідно до переліку, який наданий гарантованим покупцем відповідно до пункту 12.3 цієї глави;
2) сертифіковані погодинні дані комерційного обліку відпуску електричної енергії по всіх генеруючих одиницях кожного продавця за механізмом ринкової премії, перелік яких наданий гарантованим покупцем відповідно до пункту 12.3 цієї глави, у розрізі генеруючих одиниць;
3) різницю між обсягами електричної енергії, проданої та купленої за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку для генеруючих одиниць продавців за механізмом ринкової премії за розрахункову годину відповідно до пункту 12.9 цієї глави.

7.27.          Згідно з пунктом 12.14. Порядку № 641 гарантований покупець не пізніше 5 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок вартості послуги за механізмом ринкової премії у розрахунковому місяці та направляє продавцям за механізмом ринкової премії підписані зі своєї сторони два примірники акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії.

7.28.          Після отримання акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії продавець за механізмом ринкової премії у дводенний строк направляє гарантованому покупцю примірник акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії, підписаний зі своєї сторони уповноваженою особою із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису.
Гарантований покупець упродовж двох днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії підписує його із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису та надсилає продавцю за механізмом ринкової премії.
Продавець за механізмом ринкової премії впродовж двох днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії надсилає гарантованому покупцю зазначений акт приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії, підписаний зі своєї сторони із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, або вмотивовану відмову від підписання. До здійснення подальшого коригування обсяг та вартість визначається за даними, зазначеними у відповідному акті коригування.
Вмотивована відмова від підписання акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії має містити вичерпний перелік підстав, з яких продавець за механізмом ринкової премії відмовляється підписувати акт, та альтернативний розрахунок.
Якщо продавець за механізмом ринкової премії протягом двох днів з дня направлення акта приймання передачі послуги за механізмом ринкової премії не направив до гарантованого покупця підписаний примірник акта, не надав вмотивовану відмову від підписання акта та впродовж 30 днів не ініціював спір відповідно до норм чинного законодавства, то такий акт приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії вважається підписаним продавцем за механізмом ринкової премії (пункт 12.15 Порядку № 641).

7.29.          У пункті 12.16. Порядку № 641 визначено, що не пізніше 8 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим, гарантований покупець надає розрахунок розміру вартості послуги за механізмом ринкової премії на погодження ОСП.

7.30.          ОСП забезпечує перевірку розрахунку вартості послуги за механізмом ринкової премії. За результатами перевірки ОСП погоджує розрахунок вартості послуги за механізмом ринкової премії, наданий гарантованим покупцем, або надає до нього зауваження (пункт 12.17. цього Порядку).

7.31.          Гарантований покупець упродовж двох днів здійснює аналіз наданих ОСП зауважень та забезпечує повторне погодження розрахунку вартості послуги за механізмом ринкової премії (пункт 12.18. Порядку № 641).

7.32.          Згідно з положеннями пункту 12.19. Порядку № 641 гарантований покупець не пізніше 18 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим, забезпечує подання Регулятору для затвердження розміру вартості послуги за механізмом ринкової премії, погодженого ОСП.

7.33.          Відповідно до пункту 12.20. Порядку гарантований покупець щомісяця не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), здійснює 100% оплату вартості послуги за механізмом ринкової премії, що надається продавцями за механізмом ринкової премії.

7.34.          Отже, наведені вище положення глави 12 Порядку № 641 дають підстави для висновку, що гарантований покупець здійснює оплату продавцю за механізмом ринкової премії, в тому числі й позивачу, щомісяця не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

7.35.          При цьому, як встановили суди, у пункті 2.3 Договору міститься відсильна норма, відповідно до якої вартість послуги визначається відповідно до закону та Порядку № 641 та сплачується гарантованим покупцем продавцю за механізмом ринкової премії або переможцем аукціону гарантованому покупцю у випадках, визначених цим договором, законом та Порядком.

7.36.          Отже, строк остаточного розрахунку за надану послугу відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем) із посиланням саме на пункт 12.20. Порядку № 641.

7.37.          Суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.38.          Водночас, вільне тлумачення скаржником положень пункту 12 частини дев`ятої статті 65 Закону  України "Про ринок електричної енергії" не спростовує обґрунтованих висновків судів  про те, що відповідач має обов`язок сплатити 100 %  вартості послуги за механізмом ринкової премії за розрахунковий місяць не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

7.39.          Стосовно доводів скаржника про відсутність його вини та, відповідно з урахуванням цього необхідності звільнення його від відповідальності, передбаченої положеннями статті 625 ЦК України за порушення зобов`язання (у розумінні статті 614 ЦК України), колегія суддів також враховує, що заборгованість відповідача перед Товариством виникла за період наданих послу у лютому - травні 2024 року. Зокрема, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач наголошує, що розмір вартості послуги за механізмом ринкової премії йому затверджено лише постановою НКРЕКП від 17.07.2024, а тому  у нього не настав строк виконання зобов`язання з остаточного розрахунку.

7.40.          У вирішенні цього питання Суд зауважує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору, однак, незважаючи на те, що розмір вартості послуги за механізмом ринкової премії відповідачу було затверджено у липні 2024 року, відповідну заборгованість перед позивачем останній так і не погасив, як станом на 26.09.2024 (день звернення позивача до суду з позовом), так і станом на день прийняття рішення у справі.

7.41.          Водночас доводи відповідача про те, що відсутність затвердженого Регулятором розміру вартості отриманої послуги не спростовують можливість відповідача здійснити її розрахунок згідно з положеннями розділу 12 Порядку                № 641. Відповідач також не позбавлений можливості у подальшому (після затвердження її розміру Регулятором) здійснити відповідні корегування згідно з положеннями пункту 12.22 Порядку № 641.

7.42.          З огляду на наведене, Суд відхиляє, як необґрунтовані доводи касаційної скарги в частині неправильного застосування судами частини сьомої, пункту 12 частини дев`ятої статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" у взаємозв`язку з положеннями пункту 12.14 Порядку № 641.

7.43.          Стосовно доводів скаржника про відсутність його вини та, відповідно з урахуванням цього необхідності звільнення його від відповідальності, передбаченої положеннями статті 625 ЦК України, Суд зазначає таке.

7.44.          Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

7.45.          У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

7.46.          Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.47.          Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

7.48.          Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі                               № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі                             № 908/1379/17).

7.49.          Отже, право вимоги сплати суми інфляційних втрат та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

7.50.          Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, врахувавши положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки відповідач несвоєчасно здійснював оплату наданих послуг у спірний період, тому, за висновками судів, позивач правомірно застосував до нього передбачені статтею 625 ЦК України заходи відповідальності.

7.51.          Так, суди перевіривши правильність здійсненого позивачем нарахування 3 % річних встановили, що позивачем невірно визначено період прострочення оплати наданих послуг за квітень 2024 року. Здійснивши власний розрахунок, суди визнали обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення 19 581,40 грн - 3 % річних. Розрахунок позивача про стягнення 12 445,22 грн інфляційних втрат суди визнали обґрунтованим та арифметично вірним, з огляду на, що і задовольнили такі вимоги в повному обсязі.

7.52.          Як вже зазначено вище, суди відхилили посилання відповідача як на причину несвоєчасності виконання зобов`язань за договором із посиланням на те, що оплата вартості послуг можлива лише у разі затвердження Регулятором розміру вартості отриманої послуги, зазначивши, що за укладеним між сторонами договором відповідач взяв на себе обов`язок проводити оплату щомісяця не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем); при цьому ні умови договору, ні Порядку № 641, не ставлять в залежність своєчасність здійснення оплати від строку затвердження Регулятором розміру її вартості.

7.53.          У цьому аспекті Верховний Суд вважає помилковими твердження скаржника про те, що норми статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" є пріоритетними до застосування у спірних правовідносинах, зокрема, в контексті неможливості застосування відповідальності згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

7.54.          З цього приводу колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Верховний Суд у постановах на які посилається скаржник (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19) наголошував на тому, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними. Подібні за змістом висновки викладала також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19.

7.55.          Суд наголошує, що питання застосовності (незастосовності) певного нормативно-правового акта до обставин справи суд з`ясовує, зокрема, у порядку вирішення конкуренції правових норм.

7.56.          Разом із тим, як вже зазначено вище, положення статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" чітко визначають, що розрахунок вартості послуги за механізмом ринкової премії здійснюється гарантованим покупцем відповідно до затвердженого Регулятором порядку - Порядку № 641. Положення частини п`ятої цієї статті 65 Закону також визначають, що гарантований покупець здійснює оплату вартості електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом, з урахуванням вимог частини другої цієї статті, на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

7.57.          Наведене переконливо свідчить про те, що у спірних відносинах відсутні підстави вважати, що положення Порядку № 641 суперечать положенням статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії".

7.58.          Водночас, у тому контексті який тлумачить скаржник (неможливості застосування у спірних відносинах положень статті 625 ЦК України), Суд зазначає, що  у нормах спеціального законодавства, на які посилається скаржник (частина шоста статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" та положення пункту 12.14 Порядку № 641) відсутній такий предмет регулювання, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. 

7.59.          З огляду на викладене вище Суд зазначає, що принцип "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) який у спірних відносинах намагається тлумачити скаржник, може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 263/15749/16-а, від 29.01.2019 у справі № 807/257/14, від 03.03.2021 у справі № 522/799/16-ц, від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21.

7.60.          Висновки судів попередніх інстанцій у цій справі про те, що відсутність затвердження Регулятором розміру вартості отриманої послуги не вказує на відсутність вини в діях відповідача через зазначені обставини та, відповідно, не звільняє боржника від виконання грошового зобов`язання також не суперечать позиції Верховного Суду стосовно вказаного вище питання.

7.61.          З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає про те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі дійшли правильного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України, правильно застосували цю норму права та врахували висновки Верховного Суду щодо її застосування.

7.62.          Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду які викладені у постановах від 12.03.2019 у справі № 913/204/18 та від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, оскільки вказані справи та справа, що розглядається по-перше, суттєво різняться за предметом та підставами позову; по-друге, доводи скаржника в цій частині зводяться лише до виокремлення певних висновків Суду без урахування їх дійсного змісту та, відповідно, можливості їх застосування у цьому спорі.

7.63.          З огляду на викладене доводи касаційної скарги в цій частині не знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України) відсутні.

7.64.          Також на обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норми права (частини другої статті 625 ЦК України), у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які наведені у пункті 4.1.9. цієї постанови.

7.65.          Разом із цим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 критерії оцінки подібності правовідносин, колегія суддів відхиляє посилання позивача на правові висновки, викладені у наведених ним постановах, зважаючи на таке.

7.66.          У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (на яку посилається відповідач), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у постанові Великої Палати Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

7.67.          У наведеній справі Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку (див. ухвали Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 904/3177/20, Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.05.2024 у справі № 910/2440/23, Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 915/534/22).

7.68.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.
7.69.          Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 є останньою правовою позицією Верховного Суду, яка має застосуватися судами у питаннях підстав для зменшення судом розміру відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, які у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) мають індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшуються такі проценти), обумовлений встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах та визначається судом у межах дискреційних повноважень, які водночас мають досліджуватися та оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

7.70.          Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, критеріїв розумності, справедливості та пропорційності суд може зменшити розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

7.71.          Вирішуючи питання щодо зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду врахувала фактичні обставини справи № 902/417/18 (як і у наведених позивачем справах:            № 917/991/22; № 910/14524/22; № 910/9206/23; № 910/19066/23), які на переконання суду мали юридичне значення для такого зменшення.

7.72.          Зі змісту оскаржуваних судових актів попередніх інстанцій вбачається, що суди навели аргументи і мотиви з яких вони виходили, відмовляючи у задоволенні клопотання Підприємства про зменшення розміру заявлених до стягнення 3 % річних, реалізуючи свої дискреційні повноваження. Водночас суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.73.          Отже, суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору щодо стягнення з відповідача 3% річних, дослідили та оцінили за правилами статті 86 ГПК України надані та зібрані у справі докази в їх сукупності і вірогідності, застосувавши статті 76-79 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, з огляду на суддівську дискрецію, враховуючи, що зменшення розміру відсотків річних є правом суду.

7.74.          Таким чином, наведені скаржником постанови Верховного Суду за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, колегія суддів дійшла висновку про не подібність таких з точки зору фактично-доказової бази та обставин справи, встановлених судами, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду не можуть бути релевантним до обставин цієї справи.

7.75.          Водночас скаржник також вказує на неналежне дослідження судами всіх обставин, що мають суттєве значення, та наявних у матеріалах справи доказів (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1частини третьої статті 310 ГПК України) та зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанції у вирішенні його заяви про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат не надали належної оцінки його доводам, викладеним у клопотанні, а також доказам, наданим на його обґрунтування. 

7.76.          Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.77.          За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.78.          Однак, як вже було зазначено, підстава касаційного оскарження, визначена пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася після відкриття касаційного провадження. Відтак доводи скаржника про недослідження судами зібраних у справі доказів також відхиляються.

7.79.          З огляду на наведене, рішення і постанову судів попередніх інстанцій (ухвалених по суті спору) суд касаційної інстанції визнає обґрунтованими та законними. Заявлені відповідачем підстави касаційного оскарження судових рішень свого підтвердження в ході здійснення касаційного провадження у цій справі не знаходять.

Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, яке переглянуте судом апеляційної інстанції 

7.80.          Дослідивши доводи касаційної скарги в цій частині, зміст оскаржуваних судових рішень з підстав касаційного оскарження, Верховний Суд вважає за необхідне відзначити таке.

7.81.          Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

7.82.          Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

7.83.          Стаття 16 ГПК України передбачає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

7.84.          За змістом пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

7.85.          Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

7.86.          У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

7.87.          Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

7.88.          Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

7.89.          Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що у вирішенні заяви Товариства про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу (30 000,00 грн) критеріям, визначеним у статті 126 ГПК України та відповідно до положень статті 129 ГПК України поклав такі витрати позивача на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 29  997,28 грн.

7.90.          На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі відповідач із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які наведені у пункті 4.1.10. цієї постанови.

7.91.          Зокрема, скаржник відзначає, що під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій відповідач послідовно наголошував, що у даному випадку частина доказів, які подані позивачем на підтвердження понесення судових витрат була наявна у нього ще задовго до пред`явлення позовної заяви. Разом з тим, вказані докази не були долучені до позовної заяви у супереч приписам статті 80 ГПК України. Водночас, суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином ту обставину, що позивач при зверненні з позовом не повідомив суд про причини, з яких вказані документи не могли бути подані у визначений кодексом строк. Крім того, у заяві про ухвалення додаткового рішення, позивач також не обґрунтував поважність причин неподання вказаних доказів у строк, встановлений ГПК України.

7.92.          Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що у позовній заяві позивач зазначив про те, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 30 000,00 грн.

7.93.          Товариство 29.11.2024 через підсистему "Електронний суд" подало заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої позивач просив суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача 30 000,00 грн витрат на правову допомогу.

7.94.          На обґрунтування поданої заяви та підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду належним чином засвідчені копії:
-          договору про надання правової допомоги від 11.09.2023, укладеного між Товариством ( клієнт) та адвокатом Савченко Ольгою В`ячеславівною (адвокат);
-          копію ордеру серії АІ № 1612865 виданого 10.06.2024 адвокатом Савченко Ольгою В`ячеславівною на представництво інтересів Товариства;
-          свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 8016/10 від 18.07.2019;
-          завдання № 3 додаток до договору;
-          акт приймання-передачі правничої допомоги від 28.11.2024 № 28/11-1, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу згідно з договором від 11.09.2024;
-          рахунок-фактуру на оплату № 281124/1 від 28.11.2024 на загальну суму 30 000,00 грн

7.95.          Суди встановили, що за умовами Договору адвокат зобов`язується відповідно до завдання клієнта надати правничу допомогу клієнту, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надану правничу допомогу.

7.96.           Згідно з пунктом 4.1 Договору гонорар за надання правничої допомоги за цим договором визначається сторонами в кожному окремому завданні.

7.97.          Клієнт та адвокат у завданні № 3 до договору визначили, що адвокат приймає до виконання наступне завдання: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії за період лютий-травень 2024 року з ДП «Гарантований покупець» та подача позову до Господарського суду міста Києва. Подача всіх необхідних процесуальних документів по справі. Участь в судових засіданнях по розгляду справи.

7.98.          Згідно з пунктом 3 завдання № 3 до договору оплата здійснюється клієнтом протягом 10 (десяти) робочих днів після підписання акту приймання-передачі правничої допомоги. Сума оплати визначається сторонами в акті відповідно до обсягу фактично наданої правничої допомоги.

7.99.          Відповідно до пункту 3.2 договору за результатами надання правничої допомоги адвокат надає клієнту акт приймання-передачі наданих послуг, в якому фіксуються найменування послуг по правничій допомозі, кількість годин, витрачених на надання правничої допомоги тощо.

7.100.          Згідно з пунктом 3.3 договору клієнт зобов`язаний протягом 3 (трьох) календарних днів розглянути отриманий акт приймання-передачі наданих послуг та, у випадку відсутності зауважень, затвердити його.

7.101.          На виконання умов договору 28.11.2024 між клієнтом та адвокатом складено акт приймання-передачі правничої допомоги № 28/11-1, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу згідно договору від 11.09.2024, а саме:
1. Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ДП "Гарантований покупець" та подача позову до Господарського суду міста Києва кількість годин роботи склала 6 год. Ціна однієї години 3.000,00 грн вартість 18.000,00 грн;
2. Підготовка відповіді на відзив кількість годин роботи склала 3 год. Ціна однієї години 3 000,00 грн вартість 9 000,00 грн;
3. Участь у судовому засіданні по розгляду справи (12.11.2024) кількість годин роботи склала 1 год. Ціна однієї години 3 000,00 грн вартість 3 000,00 грн, всього гонорар складає 30 000,00 грн.

7.102.          Адвокатом також виставлено позивачу рахунок-фактуру на оплату від 28.11.2024 № 281124/1 на загальну суму 30 000,00 грн.

7.103.          Судами встановлено, що у суді першої інстанції представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Савченко Ольга В`ячеславівна на підставі ордеру серії АІ № 1612865 виданого 10.06.2024 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 8016/10 від 18.07.2019. Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт надання позивачу правової допомоги на погоджену між клієнтом та адвокатом суму у розмірі 30 000,00 грн.

7.104.          Виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до статті 129 ГПК України, витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 29 997,28 грн.

7.105.          Проаналізувавши вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, зміст оскаржуваних судових рішень, а також доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд відзначає, що господарські суди під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, зокрема і клопотанню відповідача про необґрунтованість витрат на правову допомогу, встановивши дійсність надання таких послуг, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема щодо складності справи, необхідності наданих послуг, тощо, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційнійсть, співмірність та розумність їхнього розміру, дійшли заснованого на правильному застосуванні статей 126, 129 ГПК України висновку про часткове задоволення заяви позивача саме з огляду на положення пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). 

7.106.          Ухвалені судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам статті 236 ГПК України. Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що судами попередніх інстанцій у повній мірі досліджені надані позивачем докази, здійснена їх оцінка з огляду на предмет і підставу заяви, необхідності, складності, доцільності таких дій, співмірності, обґрунтованості та розумності, з дотриманням статей 2, 86, 123, 126, 129, 210 ГПК України.

7.107.           При цьому Суд враховує, що відповідачем у розумінні статей 76-79 ГПК України не доведено неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу позивача у задоволеній частині, а також те, що такі послуги не надані. Разом із тим, обов`язок такого доведення покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання/заперечує проти задоволення таких витрат у відповідній сумі.

7.108.          Із доводів касаційної скарги також не вбачається того, у зв`язку з чим Суд міг би замінити висновки судів першої та апеляційної інстанцій власною оцінкою, визначити інший розмір судових витрат, ніж той, що був доведений стороною в судах попередніх інстанцій.

7.109.           Водночас здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, висновки яких, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, Суд зазначає, що застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в оскаржуваних судових рішеннях не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції. Суд наголошує, що положення статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду, зокрема і вищенаведеними постановами, на які посилається скаржник.

7.110.           Водночас аргументи відповідача про те, що суди прийняли докази про підтвердження понесених витрат на правову допомогу з порушенням вимог ГПК України, є безпідставними з огляду на те, що за встановленими судами обставинами у даній справі, такого доказу понесених витрат на правову допомогу як акт наданих послуг, який підписаний між сторонами лише 28.11.2024, не існував на час ухвалення рішення. Отже, такий документ складений після закінчення судових дебатів та після ухвалення судом рішення по суті позовних вимог.

7.111.           При цьому, глава 8 ГПК України "Судові витрати" наділяє сторону спору правом подавати суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу упродовж п`яти днів після ухвалення рішення по суті справи.

7.112.          З огляду на наведене, спростовуються доводи скаржника про те, що позивач, звертаючись до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, пропустив строк на подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, передбачений частиною восьмою статті 129 ГПК України. Тому колегія суддів не може взяти до уваги доводи скаржника про те, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11863/24 необхідно було залишити без розгляду.

7.113.          Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що у справі, яка розглядається, дії позивача, який попередньо заявив про судові витрати у позовній заяві, подав заяву про ухвалення додаткового рішення разом із усіма доказами про підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на те, що частина доказів фізично не існувала на момент ухвалення судового рішення по суті спору, у повній мірі відповідають положенням процесуального закону та узгоджуються з положеннями статті 221 ГПК України.

7.114.          Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваних судових рішень не виявив у діях судів попередніх інстанцій порушень приписів статей 123, 126, 129, 221 ГПК України, неправильного застосування норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судами незаконних рішень, а повноваженнями додаткової перевірки доказів з огляду на статтю 300 ГПК України Верховний Суд не наділений.

7.115.           Порушень судами попередніх інстанцій статей 86 та 210 ГПК України Судом також не встановлено, а доводи скаржника фактично зводяться до заперечень наданої судами оцінки доказам, тобто процесуальних дій суду під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

7.116.          За наведеного, суд касаційної інстанції зазначає, що доводи касаційної скарги у своїй сукупності, з урахуванням наведеного у цій постанові, не знайшли свого підтвердження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень в цій частині.

Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції 

7.117.           Зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції, виходячи з характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн (із    заявлених до стягнення загалом 30 000,00 грн витрат).

7.118.          Скаржник також із посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків (щодо застосування статей 1, 19, 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", статей 126, 129 ГПК України), викладених у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 27.10.2022 у справі №  904/8800/21, від 08.04.2020 у справі №  922/2685/19, від 28.02.2023 у справі №  910/20293/21, від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21.

7.119.          Відповідач у своїй касаційній скарзі зазначає, що розмір витрат позивача на правову допомогу є необґрунтованим та неспівмірним із значенням справи. 

7.120.          У вирішенні доводів скаржника Верховний Суд виходить з такого.

7.121.          Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

7.122.          За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

7.123.          Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

7.124.          Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

7.125.          Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

7.126.          У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

7.127.          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

7.128.          Верховний Суд у застосування частини шостої статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15; від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

7.129.          Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

7.130.          Отже, підсумовуючи наведене вище Суд відзначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судам необхідно враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

7.131.           Зокрема, як встановив суд апеляційної інстанції, на виконання умов Договору від 30.01.2024 №012/24-МҐ та завдання № 2 до договору при підготовці процесуальних документів та заяв з процесуальних питань при супроводженні судової справи № 910/11863/24 у Північному апеляційному господарському суді  Клієнту зі сторони адвоката Савченко Ольги В`ячеславівни надані такі послуги (правова допомога): 
1. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу кількість годин роботи склала 6 год.;
2. Участь у судовому засіданні 20.03.2025 кількість годин роботи склала 1 год.

Приймання-передачі наданої правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у справі № 910/11863/24 оформлено актом приймання-передачі правничої допомоги від 21.03.2025, підписаним між позивачем та адвокатом без зауважень. Загальна вартість наданої правової допомоги складає 30 000,00 грн. Також судом зазначено про те, що до справи надано докази на підтвердження статусу адвоката Савченко Ольги В`ячеславівни.

7.132.          Суд апеляційної інстанції також встановив, що відповідачем подано заперечення щодо розміру адвокатських витрат, заявлених позивачем, у яких просив відмовити в покладенні витрат на правничу допомогу в повному обсязі, а у разі задоволення клопотання зменшити розмір витрат на правову допомогу.

7.133.          При цьому Верховний Суд відзначає, що відповідачем не наводилося інших доводів та аргументів, зокрема щодо вчасності подання документів, у контексті застосування статті 221 ГПК України.

7.134.          Так, ухвалюючи додаткову постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що подані позивачем докази витрат на правничу допомогу у сумі 30 000 грн не є безумовною підставою для їх повного відшкодування, оскільки такі витрати мають бути належно обґрунтовані, підтверджені документально та відповідати критерію розумної необхідності.

7.135.          Суд апеляційної інстанції, відзначив, що витрати на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 30 000,00 грн є неспіврозмірними зі складністю справи, заявлені позивачем витрати не мають характер необхідних, а їх розмір не є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

7.136.          При вирішенні цього питання суд апеляційної інстанції врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 17.09.2019 у справі №910/4515/18 від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та зазначив, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявлена сума не є співмірною із складністю предмета спору, у зв`язку з чим витрачання часу на надання послуг не є виправданим, а тому, суд, керуючись вимогами щодо співмірності, обґрунтованості, розумності, справедливості та пропорційності дійшов висновку про зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 15 000 грн.

7.137.          Отже, зміст оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції  свідчить про те, що  суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, зокрема і клопотанню відповідача про необґрунтованість витрат на правову допомогу, встановивши дійсність надання таких послуг, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема щодо складності справи, необхідності наданих послуг, тощо, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційнійсть, співмірність та розумність їхнього розміру, дійшов заснованого на правильному застосуванні статей 126, 129 ГПК України висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл витрат на професійну правову допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

7.138.          Як вже зазначено вище, відповідач у касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та вказує на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду викладені у низках постанов Верховного Суду щодо застосування статей 1, 19, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статей 126, 129 ГПК України.

7.139.          Водночас, зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що судом належним чином здійснена оцінка доказів у справі та правильно застосовано норми Закону, і висновки суду апеляційної інстанції у повній мірі в цій частині узгоджуються з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у тому числі і у означених скаржником постановах.

7.140.          Суд зазначає, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду, визначені у касаційній скарзі, є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі у контексті доведеності/обґрунтованості підстав для стягнення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Адже суд апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин цієї справи дійшов висновку про часткове відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

7.141.           Зі змісту оскаржуваної додаткової постанови убачається, що судом у повній мірі досліджені надані докази, здійснена їх оцінка з огляду на предмет і підставу позову, необхідності, складності, доцільності таких дій, співмірності, обґрунтованості та розумності, з дотриманням статей 2, 86, 123, 126, 129, 210 ГПК України. 

7.142.          Верховний Суд наголошує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

7.143.          Аргументи скаржника щодо неправильної оцінки судом доказів щодо обставин надання послуг професійної правничої допомоги, процесуальних дій, зводяться лише до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.144.          При цьому, із доводів касаційної скарги не вбачається того, у зв`язку з чим Суд міг би замінити висновки суду апеляційної інстанцій власною оцінкою, визначити інший розмір судових витрат, ніж той, що був доведений стороною. Водночас Суд зауважує, що розмір витрат понесених позивачем у суді апеляційної інстанції та присуджений до стягнення з відповідача судом у сумі 15 000,00 грн складає менше ніж 1 % від суми задоволених позовних вимог та не може вважатися неспівмірною із предметом спору у цій справі.

7.145.          Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.

7.146.          Разом із тим, здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, висновки яких, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, Суд дійшов висновку, про те, що застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права в оскаржуваних судових рішеннях не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції.

7.147.          Доводи скаржника про те, що суди не врахували висновків викладених у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21, є безпідставними в аспекті статті 80 ГПК України, оскільки правовідносини у наведеній скаржником справі та у справі, що розглядається, не є релевантними, адже в контексті наявності доказів, дат їх складання, подання до суду, умови договорів про надання правничої допомоги у цій частині різні. Схожий підхід щодо застосування нерелевантності постанови Верховного суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21 застосований у постановах Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №910/6138/24 та від 26.06.2025 у справі № 910/8655/24.

7.148.          Отже, доводи касаційної скарги також не знайшли свого підтвердження, Судом не встановлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень, а відтак підстави для скасування оскаржуваної додаткової постанови відсутні.

7.149.          З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги на додаткову постанову суду апеляційної інстанції також відхиляються Верховним Судом. 

7.150.          З огляду на те, що в ЄДРСРС та у автоматизованій системі документообігу суду КП "ДСС" відсутня інформація про прийняття Великою Палатою Верховного Суду до провадження справи № 909/399/24 колегія суддів також відмовляє у задоволенні клопотання Товариства про зупинення касаційного провадження у справі № 910/11863/24.

7.151.          Суд бере до уваги доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, які узгоджуються з міркуваннями Верховного Суду, викладеними у цій постанові. 

7.152.          Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

7.153.          Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

7.154.          Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. 

7.155.          Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

7.156.          Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати скаржнику, що він був почутий.

8.          Висновки за результатами розгляду касаційних скарг 

8.1.          Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 7 цієї постанови.

8.2.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.3.          За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.4.          Оскільки за результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг відповідача без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення, а рішення  Господарського суду міста Києва від 26.11.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 у справі №  910/11863/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                    Ю. Власов

Суддя                                                                                                    І. Булгакова