УХВАЛА

02 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/423/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційних скарг Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви
на ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі

за позовом Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви
до Національного заповіднику «Києво-Печерська лавра», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
1) ОСОБА_1 ,
2) ОСОБА_2 ,
3) ОСОБА_3 ,
4) ОСОБА_4 ,
5) ОСОБА_5 ,
6) ОСОБА_6 ,
7) ОСОБА_7 ,
8) ОСОБА_8 , 
9) ОСОБА_9 , 
10) ОСОБА_10 , 
11) ОСОБА_11 ,
12) ОСОБА_12 , 
13) ОСОБА_13 , 
14) Київська Митрополія Української Православної Церкви,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство культури та стратегічних комунікацій України,
особи, які не брали участі у справі та вважають, що порушені їх права, інтереси та (або) обов`язки - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:
05.06.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в електронному суді надійшли касаційні скарги Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви на ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 (повний текст складено 15.05.2025) про закриття апеляційного провадження у справі №    910/423/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (особи, які не брали участі у справі) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.06.2025 подані касаційні скарги Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви були залишені без руху із наданням скаржникові десятиденного строку для усунення зазначених недоліків, шляхом надання суду доказу сплати судового збору за подання кожної скарги у розмірі 2 422,40 грн в установленому порядку.
23.06.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через систему «Електронний суд» на виконання вищезазначеної ухвали суду надійшла заява Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви про усунення недоліків касаційних скарг, до якої додано докази сплати судового збору за подання кожної касаційної скарги у розмірі 2  422,40 грн в установленому порядку.
Разом з тим, перевіривши матеріали справи та касаційних скарг Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви, колегією суддів встановлено, що вона підлягає залишенню без розгляду з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з частиною другою цієї статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 43 ГПК України).
Постановами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.10.2024, 21.11.2024 та 19.06.2025 розглянуто касаційні скарги Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви на ухвали Північного апеляційного господарського суду від про закриття апеляційного провадження у справі № 910/423/23 за апеляційними скаргами осіб, які не брали участі у справі, на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023, які мають однакові мотиви та підстави оскарження, зокрема, що судом апеляційної інстанції не враховано суть судового рішення першої інстанції, яке зачіпає інтереси усіх ченців монастиря, зацікавлених у результаті розгляду справи, оскільки спір стосується культових приміщень, що використовуються членами релігійної організації та мають правовий зв`язок з позивачем у вигляді чернечого способу життя, що передбачає обов`язок проживання у монастирі та постійного богослужіння у культових спорудах на території Києво-Печерської Лаври. Крім цього, оскаржуваними рішеннями апеляційний суд обмежив заявників апеляційних скарг у праві на доступ до правосуддя, закривши апеляційне провадження за скаргами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які є ченцями монастиря, одночасно залучивши до участі у справі декількох інших ченців в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, встановивши, що рішення суду може вплинути на їх права та обов`язки.
За результатами перегляду вказаних рішень апеляційного суду Верховним Судом касаційні скарги Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви залишено без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін з мотивів, викладених в тексті рішень касаційного суду.
Проте, скаржником подано ще чотири касаційні скарги на аналогічні судові рішення апеляційної інстанції відносно інших ченців монастиря з тих самих підстав оскарження, а також з однаковими недоліками несплати судового збору за звернення з скаргою.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2025 касаційні скарги Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви на ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 (повний текст складено 07.05.2025) про закриття апеляційного провадження у справі №    910/423/23 були повернуті скаржнику у зв`язку з неусуненням недоліків щодо сплати судового збору.
Верховний Суд, зважаючи на те, що завдання господарського судочинства превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, зауважує, що  жодне з положень Господарського процесуального кодексу України, в тому числі, яке надає право особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, подати апеляційну чи касаційну скаргу, не може тлумачитись як таке, що дозволяє подавати аналогічні скарги з тих самих підстав, які вже розглянуті судом та залишені без задоволення. Тим більше це стосується випадків, коли внаслідок подання таких скарг тривалість основного провадження буде несумісне з вимогою "розумного строку" відповідно до статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює таке: "Кожен при визначенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків ... має право на ... судовий розгляд упродовж розумного строку...".
Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення у справах "Скордіно проти Італії (№1)" (Scordino v. Italy (no. 1)) [Велика Палата], заява № 36813/97, п.      183, і "Сюрмелі проти Німеччини" (Sьrmeli v. Germany) [Велика Палата], № 75529/01, п.129).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи за практикою ЄСПЛ є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції  (справа "Смірнова проти України", заява N 36655/02, рішення від 08.11.2005, пункти 66, 69). Нездатність суду ефективно протидіяти зловживанням особи, яка взагалі не є учасником справи, тим більше може призвести до порушення частини 1 статті 6 даної Конвенції.
Отже подання заявником аналогічних скарг з тих самих підстав має очевидно штучний характер та не є забезпеченням права на касаційний перегляд справи. 
Метою вчинення таких дій є надсилання матеріалів справи до суду касаційної інстанції для розгляду таких скарг щодо порушення права осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, зокрема того, що суть судового рішення першої інстанції зачіпає інтереси усіх ченців монастиря, зацікавлених у результаті розгляду справи, призводить до безпідставного затягування розгляду справи в апеляційній інстанції та неможливості своєчасного ухвалення судового рішення по суті справи.
Суд не може допускати, щоб формальне право на касаційний розгляд завідомо безпідставних скарг на судові рішення апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження за скаргами ченців монастиря, які не є учасниками справи, переважало над правом сторін щодо своєчасного розгляду справи.
Отже, такі дії скаржника очевидно є зловживанням процесуальними правами відповідно до статті 43 ГПК України.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.  Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України від 02 грудня 2010 року № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України від 10      січня 2011 року № 26976/06).
За змістом частини четвертої статті 43 ГПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Суд звертає увагу скаржника на те, що у разі, якщо будь-які зловживання продовжаться, судом будуть застосовані заходи процесуального примусу, що передбачені процесуальним законом за такі дії.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви на ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 про закриття апеляційного провадження у справі №   910/423/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (особи, які не брали участі у справі) без розгляду.
Керуючись статтями 43, 234 ГПК України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:
1. Визнати зловживанням процесуальними правами подання Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою/Чоловічий монастир/Української православної церкви касаційної скарги на ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі № 910/423/23.
2. Касаційні скарги Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви на ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 про закриття апеляційного провадження у справі №  910/423/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (особи, які не брали участі у справі) залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Н. О. Волковицька

Судді                                                                                           С. К. Могил

О. В. Случ