ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  911/2247/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Восток»

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025

у справі № 911/2247/21
за заявою ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал»(Київ)»
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.03.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал»(Київ)» (далі - ТОВ «ФК «Арсенал» (Київ)», Боржник), введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Ткачука О.В., вирішено інші процедурні питання у справі.
22.03.2023 господарський суд в установленому законом порядку здійснив публікацію оголошення № 70255 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ФК «Арсенал» (Київ)».
24.04.2023 до місцевого господарського суду, серед інших, надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінспот» (далі - ТОВ «Фінспот», Кредитор) про визнання грошових вимог до Боржника в розмірі 37 531 752,84 грн, з яких: 30 760 000,00 грн основного боргу, 1 410 746,30 грн 3% річних,                                      5 299 948,00 грн інфляційних втрат, а також 28 146,80 грн заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва від 16.01.2023, виданим на виконання додаткового рішення від 24.05.2022 у справі № 910/16913/21, та 32 911,74 грн заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва від 16.01.2023, виданим на виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 у справі № 910/16913/21.
Подану заяву Кредитор мотивував невиконанням Боржником своїх зобов`язань перед Публічним акціонерним товариством «Банк Восток» (далі - ПАТ «Банк Восток», банк) в частині погашення заборгованості за Кредитним договором № КК2019-0140 від 15.08.2019 (далі - Кредитний договір), право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінспот» як майнового поручителя, а також зобов`язань перед самим Кредитором щодо стягнення коштів за судовими наказами.
За результатом попереднього засідання у справі № 911/2247/21 Господарський суд Київської області постановив ухвалу від 06.02.2024, якою, зокрема, відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінспот» (далі - ТОВ «Фінспот», Кредитор) про визнання грошових вимог до Боржника, закрив провадження у частині грошових вимог у сумі 61 058,54 грн та відхилив грошові вимоги у частині суми                               37 470 694,30 грн.
Ухвалу в частині закриття провадження щодо грошових вимог Кредитора у сумі 61 058,54 грн місцевий господарський суд мотивував погашенням Боржником зазначеної заборгованості до дати попереднього засідання, що підтверджено відповідними доказами та не заперечувалося заявником.
Відмовляючи у іншій частині грошових вимог у сумі 37 470 694,30 грн суд першої інстанції керувався тим, що ТОВ «Фінспот» не набуло у встановленому законом порядку право вимоги до Боржника за зобов`язаннями, які виникли на підставі Кредитного договору, у зв`язку з чим заявлена Кредитором сума грошових вимог щодо основного боргу в розмірі 30 760 000,00 грн, а також додатково нарахованих на вказану заборгованість суми 1 410 746,30 грн 3% річних та 5 299 948,00 грн інфляційних втрат є необґрунтованими.
Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Фінспот» про визнання грошових вимог до Боржника та їх відхилення у сумі 37 470 694,30 грн, Кредитор оскаржив вказану ухвалу у відповідній частині в апеляційному порядку.
Постановою від 12.06.2024 Північний апеляційний господарський суд залишив апеляційну скаргу ТОВ «Фінспот» без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2024 у справі № 911/2247/21 без змін.
За мотивами зазначеної постанови суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про неправомірність переходу від ПАТ «Банк Восток» до ТОВ «Фінспот» права вимоги до Боржника за зобов`язаннями, які виникли на підставі Кредитного договору.
Постановою від 20.11.2024 Верховний Суд залишив касаційну скаргу             ТОВ «Фінспот» без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2024 (в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Фінспот» про визнання грошових вимог до Боржника у сумі 37 470 694,30 грн) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у справі №911/2247/21 - без змін.
Залишаючи без змін вказані судові рішення, Верховний Суд погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що порушення визначеного законом порядку позасудового звернення стягнення на відповідний предмет застави свідчить про неправомірність переходу від           ПАТ «Банк Восток» до ТОВ «Фінспот» права вимоги до ТОВ «ФК «Арсенал» (Київ)» за зобов`язаннями, які виникли на підставі Кредитного договору.
На підставі зазначеного, касаційний суд вважав, що в цілому висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання грошових вимог ТОВ «Фінспот» до Боржника та їх відхилення у сумі 37 470 694,30 грн є правомірним, оскільки ґрунтується на встановлених обставинах та належним чином оцінених доказах, чим спростовуються протилежні аргументи скаржника.
Постановою від 28.01.2025 Господарський суд Київської області, серед іншого, припинив процедуру розпорядження майном Боржника, визнав             ТОВ «ФК «Арсенал» (Київ)» банкрутом та відкрив відносно нього ліквідаційну процедуру, призначив ліквідатором банкрута арбітражного керуючого     Ткачука О. В.
Стислий виклад обставин щодо апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи 
Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2024 в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Фінспот» про визнання грошових вимог до Боржника у сумі 37 470 694,30 грн у справі № 911/2247/21, ПАТ «Банк Восток» 14.03.2025 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою.
Право на апеляційне оскарження та поважність причин пропуску строку банк обґрунтував тим, що він є особою, яка не була залученою до участі у цій справі, однак щодо прав та інтересів якої ухвалена оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 06.02.2024 у відповідній її частині.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі № 911/2247/21 за апеляційною скаргою ПАТ «Банк Восток» на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2024 у справі №911/2247/21 в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Фінспот» про визнання грошових вимог до Боржника у сумі 37 470 694,30 грн.
Ухвалу суд апеляційної інстанції мотивував відсутністю підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 261 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), для прийняття до розгляду апеляційної скарги, поданої після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Такі висновки апеляційний господарський суд обґрунтував тим, що скаржник                    (ПАТ «Банк Восток») не заявляв жодної вимоги до Боржника та не був залученим учасником у справі про банкрутство, а, крім того, оскаржувана ухвала вже переглянута в апеляційному та касаційному порядках.
При цьому з покликанням на відповідну практику Верховного Суду (постанови від 07.07.2020 у справі № Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі № 916/3206/17, від 03.06.2020 у справі № 910/18031/14, від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14), у своїх мотивах суд апеляційної інстанції керувався висновком про те, що у справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.
Дійшовши висновку про відсутність обставин, що передбачені нормами частини другої статті 261 ГПК України, апеляційний господарський суд залишив без розгляду клопотання ПАТ «Банк Восток» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду від 06.02.2024 у цій справі.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
ПАТ «Банк Восток» подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області 06.02.2024 (в частині відмови у задоволенні заяви           ТОВ «Фінспот» про визнання грошових вимог до Боржника у сумі 37 470 694,30 грн) у справі № 911/2247/21 скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити заяву ТОВ «Фінспот» про визнання грошових вимог до Боржника у зазначеному їх обсязі.
У частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції доводи касаційної скарги зводяться до порушення цим судом норм пункту 1 частини другої статті 261 ГПК України через безпідставне залишення поза увагою обставини того, що апеляційна скарга подана ПАТ «Банк Восток» як особою, яка не була залученою до участі у справі, однак відносно прав та інтересів якої ухвалена оскаржувана ухвала суду першої інстанції.
За змістом наведених у цій частині доводів скаржник стверджує про неврахування апеляційним господарським судом обставини того, що Господарський суд Київської області, вирішуючи питання про визнання грошових вимог ТОВ «Фінспот», без участі ПАТ «Банк Восток» розглянув питання правомірності переходу від цього банку до ТОВ «Фінспот» права вимоги до Боржника за зобов`язаннями, які виникли на підставі Кредитного договору.
В іншій частині касаційної скарги (щодо оскарження ухвали місцевого господарського суду, ухваленої за результатом розгляду заяви ТОВ «Фінспот» про визнання грошових вимог до боржника) аргументи скаржника зводяться до порушення судом першої інстанції норм процесуального права у контексті неповноти дослідження всіх обставин, зокрема щодо правомірності процедури звернення стягнення на предмет застави, щодо добросовісності, розумності та справедливості дій ПАТ «Банк Восток», щодо безспірності наявної заборгованості та кредиторських вимог ТОВ «Фінспот».
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 296 ГПК України не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваного судового рішення. 
Касаційне провадження
22.04.2025 до касаційного суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Банк Восток».
Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 22.04.2025 для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Картере В. І., Погребняк В. І.
Ухвалою від 12.05.2025 Верховний Суд постановив ухвалу, якою залишив касаційну скаргу ПАТ «Банк Восток» без руху та надав скаржнику строк для усунення її недоліків.
На виконання вимог зазначеної ухвали скаржник 15.05.2024 надіслав до касаційного суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.
02.06.2025 суддею Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Погребняком В.Я. подано заяву про самовідвід у розгляді справи №911/2247/21 у порядку статті 35 ГПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 02.06.2025 задоволено заяву судді Погребняка В.Я. від 02.06.2025 про самовідвід у розгляді справи № 911/2247/21. 
У зв`язку з ухвалою про самовідвід, на підставі розпорядження заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 03.06.2025 № 32.2-01/1011 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, згідно з протоколом якого від 03.06.2025 визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. (головуючий), Картере В. І., Жуков С. В.
Ухвалою від 03.06.2025 Верховний Суд, зокрема, відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк Восток» у частині оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 06.02.2024 у справі № 911/2247/21; відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк Восток» на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 у справі №911/2247/21 та ухвалив здійснити її перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
Оскільки ухвала Господарського суду Київської області від 06.02.2024 у справі №911/2247/21 не є об`єктом касаційного перегляду (ухвалою від 03.06.2025 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження у цій частині), доводи скаржника щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуальних норм під час постановлення зазначеної ухвали не є предметом дослідження касаційним судом.
При цьому об`єктом касаційного перегляду є ухвала апеляційного господарського суду про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі вимог частини другої статті 261 ГПК України. 
Оскаржувана ухвала входить до визначеного пунктом 3 частини першої статті 287 ГПК України переліку, тому достатньою підставою її касаційного оскарження згідно вимог абзацу шостого частини другої цієї статті є порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Здійснивши у письмовому провадженні розгляд касаційної скарги (у відповідній її частині) та перевіривши дотримання апеляційним господарським судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів скаржника, з таких підстав.
Згідно з матеріалами справи та встановленими апеляційним судом обставинами ПАТ «Банк Восток» 14.03.2025 подало апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду від 06.02.2024 після закінчення апеляційного розгляду справи та ухвалення постанови апеляційного господарського суду від 12.06.2024, а також після спливу присічного річного строку на апеляційне оскарження судового рішення першої інстанції (частина друга статті 261 ГПК України). 
Згідно з частиною першою статті 272 ГПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.
Отже, під час звернення особи з апеляційною скаргою за правилами статті 272 ГПК України зберігаються інші - загальні вимоги, що встановлює ГПК України до складу осіб, що мають паво подати апеляційну скаргу, та щодо порядку та строків звернення із апеляційною скаргою.
У зв`язку із цим Верховний Суд звертається до правил та особливостей оскарження та набуття права на оскарження судових рішень у справі про банкрутство.
Відповідно до частини першої статті 17, статті 254 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (апеляційний перегляд справи).
Аналіз наведених норм свідчить, що ГПК України виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділити на дві групи: 
1) учасники справи; 
2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.08.2019 у справі № 62/112 та від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.
Поряд з цим, положеннями частини другої статті 261 ГПК України визначені наслідки та правила звернення з апеляційною скаргою, що подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, за приписами якої незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:
1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки;
2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
За змістом частини другої статті 261 ГПК України застосування частин третьої, четвертої статті 260 ГПК України та оцінка поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення у разі його оскарження після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення здійснюється апеляційним судом у разі встановлення тих обставин, з якими положення частини другої статті 261 ГПК України пов`язують існування виняткових випадків, за яких поновлення строку на апеляційне оскарження можливе після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення за наявності поважних причин пропуску, а саме: пропущення процесуального строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, або якщо подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у справі, щодо якої суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки.
Слід наголосити, що з приписів частини другої статті 261 ГПК України не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як вбачається з системного аналізу положень зазначеної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.
Наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок довести та обґрунтувати відповідні обставини, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.
Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 261 ГПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими нормами ГПК України (частина перша статті 119, частини третя, четверта статті 260).
Такий висновок відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду у застосуванні положень частини другої статті 261 ГПК України (щодо апеляційних скарг, поданих особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки), викладеній у постановах, зокрема, від 03.05.2022 у справі № 904/1875/19 та від 21.07.2022 у справі № 904/158/20, від 20.04.2023 у справі № 9/41, від 07.11.2023 у справі №40/223-05, від 20.05.2024 у справі № 908/2916/20, від 21.01.2025 у справі №16/298-10/145.
Відтак, вирішуючи питання про відкриття повторного апеляційного оскарження за апеляційною скаргою особи, яка не була присутня під час апеляційного розгляду справи та яка вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права, інтереси чи обов`язки, яке вже було предметом первісного апеляційного розгляду, суд зобов`язаний встановити:
- наявність у особи, яка подає апеляційну скаргу у порядку статті 272 ГПК України, правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним;
-наявність такої умови для розгляду апеляційної скарги у порядку статті 272 ГПК України як наявність відмінних доводів та аргументів, що покладені особою в основу апеляційної скарги, від тих доводів та аргументів, які розглядалися апеляційним судом під час первісного апеляційного розгляду за апеляційною скаргою іншої особи (аналогічна правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові 02.08.2023 у справі № 910/4288/22).
Таким чином, у разі подання апеляційної скарги не учасником справи, який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, а особою, яка взагалі не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції перш за все має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановлення факту вирішення судом першої інстанції зазначених питань є необхідною передумовою для здійснення апеляційного перегляду судового рішення та оцінки доводів особи, яка подала скаргу, оскільки в інакшому випадку (якщо буде встановлено, що питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника у справі судом першої інстанції не вирішувалися) апеляційний господарський суд закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, незалежно від того, чи розглядалися відповідні доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (у наведеному висновку колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.04.2023 у справі № 911/3132/17).
Разом з тим, як зазначалось, у такому випадку особа не звільняється від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими нормами ГПК України.
Це, у свою чергу, мало спонукати апеляційний суд перевірити та надати оцінку наявності / відсутності підстав для застосування до такої апеляційної скарги наслідків, передбачених частиною другою статті 261 ГПК України, а саме встановлення / невстановлення випадків, передбачених пунктами 1, 2 вказаної норми, наявність яких надає право на поновлення строку апеляційного оскарження, зокрема якщо апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки.
Втім, стверджуючи в оскаржуваній ухвалі про відсутність підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції помилково керувався виключно тим, що скаржник            ПАТ «Банк Восток» не заявляв жодної вимоги до Боржника та не був залученим учасником у справі про банкрутство, а, крім того, оскаржувана ухвала вже переглянута в апеляційному та касаційному порядках.
Тобто апеляційний господарський суд залишив поза увагою, що стосовно осіб, які не брали участі у справі про банкрутство, право на апеляційне оскарження обумовлено такими ж умовами, що і у справах позовного провадження, а саме необхідністю довести, що у оскарженому рішенні вирішені питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (див. пункт 8.26 постанови Верховного Суду від 08.04.2024 у справі № 911/2610/20).
Крім того, у постанові від 10.08.2023 у справі №908/73/22 Верховний Суд за результатом перегляду ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 01.02.2023, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.07.2022, погодився з висновками про те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції не вирішувалося питання про права, інтереси та(або) обов`язки скаржника, який, своєю чергою, не був учасником справи про банкрутство.
Отже, можливість оскарження особами, які не брали участі у справі про банкрутство (однак стверджують, що оскарженим рішенням суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), судових рішень, що стосуються основного непозовного провадження у такій категорії справ, підтверджена практикою Верховного Суду. 
Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції помилково керувався тим, що банк як особа, яка не брала участі у цій справі про банкрутство (хоча стверджувала, що місцевий суд постановив ухвалу про її права та інтереси), не довів підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 261 ГПК України, оскільки він не був залученим учасником у справі про банкрутство, а коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справах про банкрутство, звужено до учасників такої справи.
Крім того, зазначаючи про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції (у відповідній частині грошових вимог кредитора) вже переглянута в апеляційному та касаційному порядках, тобто її повторний апеляційний перегляд призведе до порушення принципу правової визначеності, апеляційний господарський суд помилково не врахував, що норми статті 272 ГПК України передбачають можливість повторного перегляду судом апеляційної інстанції судового рішення місцевого господарського суду за виняткових (встановлених цієї статтею) умов та виключно з мотивів, які не були предметом розгляду за первісно поданою апеляційною скаргою.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки наявності / відсутності підстав для застосування до апеляційної скарги ПАТ «Банк Восток» наслідків, передбачених частиною другою статті 261 ГПК України, оскільки у повній мірі не дослідив доводи скаржника в аспекті наявності у нього права на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали як особі, яка не залучена до участі у справі, однак суд ухвалив рішення про її права та інтереси.
Поряд з цим Верховний Суд зазначає, що апеляційному господарському суду належало врахувати, що звернення ПАТ «Банк Восток» з відповідною апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на скаржника обов`язок довести та обґрунтувати обставини, що зумовили пропуск цього строку навіть у разі, коли апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі.
У цьому аспекті вбачається необхідним належна правова оцінка судом апеляційної інстанції викладених в апеляційній скарзі доводів скаржника про те, що про оскаржувану ухвалу Господарського суду Київської області від 06.02.2024 Банк дізнався лише 05.03.2025 з матеріалів іншої судової справи, ініційованої іншою із сторін. 
Водночас Верховний Суд зауважує, що сам скаржник у поданій апеляційній скарзі покликався на преюдиційність обставин, установлених у справі №910/16913/21 за позовом ТОВ «ФК «Арсенал (Київ)» до ТОВ «Фінспот» та   ПАТ «Банк Восток» про визнання протиправними дій Банку по зверненню стягнення та про визнання відсутнім у ТОВ «Фінспот» права вимоги за Кредитним договором.
Тож, не менш вагомим, з метою здійснення судового контролю та недопущення затягування розгляду справи про банкрутство, є необхідність правової оцінки апеляційним господарським судом обставин обізнаності скаржника із наявністю справи про банкрутство та порушенням оскаржуваною ухвалою від 06.02.2024 прав та інтересів Банку, зокрема, з підстав його участі у статусі відповідача у справі № 910/16913/21.
Саме від належної правової оцінки наведених обставин залежатиме обґрунтованість висновку апеляційного суду про наявність підстав для поновлення Банку строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 06.02.2024 у цій справі № 911/2247/21 та відкриття апеляційного провадження за відповідною апеляційною скаргою, поданою 14.03.2025.
У разі ж визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та відкриття апеляційного провадження, суду апеляційної інстанції у подальшому належатиме перевірити наявність у ПАТ «Банк Восток», який подав апеляційну скаргу у порядку статті 272 ГПК України, правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням (з`ясувати, чи вирішувалось судом питання про право, інтерес та (або) обов`язок Банку), а також дослідити наявність такої умови для розгляду апеляційної скарги у порядку вказаної статті процесуального закону, як наявність відмінних доводів та аргументів апеляційної скарги від тих доводів та аргументів, які розглядалися апеляційним судом під час первісного апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ТОВ «Фінспот». 
З огляду на зазначене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції не дотримався алгоритму дій, який є необхідним під час розгляду апеляційної скарги, поданої у порядку статті 272 ГПК України, зокрема належним чином не перевірив поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
За таких обставин, колегія суддів вважає частково обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується виключно з тими доводами скаржника (про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права), які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Зважаючи на допущені апеляційним господарським судом порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції на стадію вирішення питання щодо прийнятності апеляційної скарги.
Розподіл судових витрат
Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Восток»  задовольнити частково.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 у справі № 911/2247/21 скасувати.

3. Справу № 911/2247/21 направити для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду на стадію відкриття провадження у справі. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                К. М. Огороднік 
Судді                                                                                                    С. В. Жуков
                                                                                                    В. І. Картере