ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

cправа №  904/3053/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Приватного акціонерного товариства «Київстар» - Чернець І. А., Ральченка Ю. І.,
Приватного акціонерного товариства 
«Підприємство з експлуатації електричних мереж
«Центральна енергетична компанія» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар»
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 (у складі колегії суддів: Парусніков Ю. Б. (головуючий), Верхогляд Т. А., Іванов О. Г.)
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 (суддя Дупляк С. А.)
у справі № 904/3053/24
за позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар»
до Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія»
про визнання недійсним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Київстар» (далі - ПрАТ «Київстар») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія» (далі - ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК») про визнання недійсним та скасування рішення, оформленого протоколом від 05.03.2024 № 72/2024, засідання Комісії відповідача із розгляду акта про порушення від 25.12.2023 № 00000641.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Комісії відповідача є незаконним з огляду на грубі порушення вимог законодавства, допущені відповідачем під час проведення перевірки та складання акта про порушення. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025, у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у квітні 2025 року ПрАТ «Київстар» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 904/3053/24 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Київстар» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.05.2025.
ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» у відзиві на касаційну скаргу посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції  - без змін.
20.05.2025 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення ПрАТ «Київстар», у яких останній просить задовольнити касаційну скаргу, рішення судів попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
З огляду на зміст зазначених додаткових пояснень, фактично вони є доповненням до касаційної скарги, поданим поза межами строку на касаційне оскарження, визначеного статтею 298 ГПК України, без клопотання про його поновлення, а тому такі додаткові пояснення залишаються Судом без розгляду на підставі статті 118 ГПК України.
ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» у судове засідання свого представника не направило.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, а також те, що ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» не зверталось до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК».
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ПрАТ «Київстар», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» є оператором системи розподілу та з 01.01.2019 розподіляє електричну енергію споживачам, які приєднані до його мереж, відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312, Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, Кодексу комерційного обліку (ККОЕЕ), затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 (зі змінами), та на підставі постанови НКРЕКП №1533 від 27.11.2018 «Про видачу ПрАТ «ПЕЕМ`ЦЕК» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом» та додатка до неї, що розміщені на офіційному веб-сайті НКРЕКП://www.nerc.gov.ua/?id=36464.
25.12.2023 уповноваженими представниками ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» у присутності особи, яка допустила представників відповідача на об`єкт - ОСОБА_1. (члена правління ОСББ «Робоча,146»), проведено перевірку у житловому будинку за адресою: вул. Робоча, 146, м. Дніпро, в ході якої було виявлено порушення ПРРЕЕ споживачем - ПрАТ «Київстар», про що складено акт про порушення № 00000641, відповідно до якого перевіркою встановлено, що на 14 поверсі блоку 3 по вул. Робоча, 146 у м. Дніпро, здійснено самовільне підключення електроустановок ПрАТ «Київстар» до електричної мережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку без укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (порушено підпункт 7 пункту 8.4.2 ПРРЕЕ). 
Акт про порушення підписаний відповідно до вимог пункту 8.2.5 ПРРЕЕ уповноваженими представниками оператора системи розподілу та особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (свідок) - ОСОБА_1 , оскільки ПрАТ «Київстар» відмовився надати персонал для проведення перевірки, хоча такий обов`язок визначено у підпункті 12 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ (про що зазначено в акті про недопуск від 25.12.2023 та підтверджується підписами представників ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» та ОСОБА_1).
ОСОБА_1 (особа, яка допустила представників відповідача на об`єкт для проведення перевірки) як член правління ОСББ «Робоча,146» мала доступ до закритих приміщень, її особу було встановлено за документами, що посвідчують особу.
Крім того, судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, а також  судами у справі № 910/6970/24 установлено, що після оформлення акту про порушення, керуючись положенням підпункту 1 абзацу 2 пункту 7.6 ПРРЕЕ, працівниками ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» проведено відключення електроживлення самовільного приєднання згідно акту про усунення порушень ПРРЕЕ від 25.12.2023.
02.01.2024 на адресу ПрАТ «Київстар» направлено акт про порушення, акт про недопуск від 25.12.2023, запрошення на засідання Комісії по розгляду актів про порушення та акту про усунення порушень ПРРЕЕ від 25.12.2023, призначене на 24.01.2024.
У відповідь ПрАТ «Київстар» надано зауваження від 24.01.2024 № 2630/07 до актів про порушення від 25.12.2023 та зазначено, що останні є безпідставними та необґрунтованими у зв`язку з наступним:
- акт про порушення складено в односторонньому порядку, без присутності представника ПрАТ «Київстар», якого не було належним чином повідомлено про дату та час перевірки об`єкту за адресою: вул. Робоча, 146, м. Дніпро;
- ОСОБА_1. не є і не була представником ПрАТ «Київстар», а перевірка об`єкту здійснювалась не на території споживача;
- у порушення вимог пункту 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» не укладено договір з ПрАТ «Київстар»;
- відповідно до заяви - приєднання від 24.12.2018 електроустановки ПрАТ «Київстар» за адресою: вул. Робоча, 146, м. Дніпро, включені до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладено з іншим оператором системи розподілу - АТ «ДТЕК «Дніпровські електромереж» (ЕІС - код 62Z6712823450476), а відповідні послуги належним чином оплачувалися споживачем;
- ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК»  перекручено текст підпункту 7 пункту 8.4.2 ПРРЕЕ;
- підключення до електросистеми не є самовільним, оскільки здійснено до загальної схеми електропостачання згідно з договором про постачання електричної енергії                     від 06.08.2002 № 745/35-15, укладеним між ПрАТ «Київстар» та ВАТ «Енергетична компанія «Дніпрообленерго»;
- зазначення ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» номеру особового рахунку ПрАТ «Київстар»  свідчить про фактичну легітимність споживання електроустановками ПрАТ «Київстар», які розташовані за адресою: вул. Робоча, 146, м. Дніпро, електроенергії за згодою ОСББ «Космос» на підставі договору від 01.01.2012 № 40307.
- станом на 24.01.2024 точка обліку у м. Дніпро за адресою: вул. Робоча, 146 не передбачена договором, укладеним з ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» оскільки схема підключення цієї точки взагалі не узгоджувалась, що виключає твердження про порушення схеми обліку;
- ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» в акті про порушення не зазначено, яка саме схема обліку порушена, а саме підключення виконано у відповідності до однолінійної схеми електропостачання, яка погоджена при укладанні договору від 06.08.2022 № 745/35-15.
Рішенням Комісії ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, оформленим протоколом від 05.03.2024 № 72/2024, на якому були присутні представники ПрАТ «Київстар», визнано акт про порушення від 25.12.2023                               № 00000641 таким, що складено правомірно. Також Комісією виконано розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії згідно з положеннями глави 8.4 ПРРЕЕ, відповідно до якого вартість необлікованої електричної енергії за період з 01.12.2023 по 25.12.2023 (25 днів) складає 11  586,53 грн за 1365 кВт/год.
18.03.2024 ПрАТ «ПЕЕ «ЦЕК» направлено ПрАТ «Київстар» зазначене вище рішення Комісії, розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії та рахунок вартості необлікованої електричної енергії, які отримано останнім 20.03.2024, що підтверджується описом вкладення до цінного листа з рекомендованим повідомленням № 0503823830779.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі № 910/6970/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024, задоволено позов ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» до ПрАТ «Київстар» про стягнення 11 586, 53 грн вартості необлікованої електричної енергії внаслідок самовільного підключення електроустановок ПрАТ «Київстар» до електричної мережі, що не є власністю оператора системи без укладення договору, що підтверджується актом № 00000641 від 25.12.2023. 
Судами попередніх інстанцій також установлено відсутність у позивача у період з 01.12.2023 до 25.12.2023 договору про постачання електричної енергії та договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.
У справі, що розглядається, звертаючись у липні 2024 року до суду з позовними вимогами про визнання недійсним та скасування рішення, оформленого протоколом від 05.03.2024 № 72/2024, засідання Комісії ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» з розгляду акта про порушення від 25.12.2023 № 00000641, ПрАТ «Київстар» послалось на порушення порядку проведення перевірки, правил складання акта про порушення, відсутність підстав для притягнення його до відповідальності за порушення ПРРЕЕ та на неправильне нарахування обсягу і вартості необлікованої електричної енергії.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними належним доказами.
У поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ПрАТ «Київстар» послалось на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень підпункту 8.2.5 глави 8.2 розділу VIІІ ПРРЕЕ та на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 910/17955/17, у постановах Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 903/378/22, від 17.05.2022 у справі 910/18902/20, від 02.08.2021 у справі № 923/171/20, від 27.04.2020 у справі № 908/2359/18, від 22.06.2020 у справі № 917/1671/19, від 05.10.2021 у справі № 908/2359/24 (правильним є ухвала Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 908/2359/18), від 11.02.2020 у справі № 904/210/19, від 05.02.2020 у справі № 904/412/19.
Також ПрАТ «Київстар» у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на відсутність висновків Верховного Суду щодо питань застосування норм пункту 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, пункту 3 постанови НКРЕКП від 27.11.2018 № 1533, пунктів 1.2.3, 2.5.1, 2.1.2,2.1.3, 8.4.12 ПРРЕЕ, пункту 6.2.6 ККОЕЕ, частини 1 статті 614, статей 612, 613 Цивільного кодексу України, в контексті розгляду наступних питань:
1) «Чи має оператор системи розподілу дотримуватися порядку повідомлення споживача, визначений п.6.2.6  ККОЕЕ, про намір провести технічну перевірку або огляд електричної мережі, оскільки п.8.2.5 ПРРЕЕ порядок повідомлення споживача не визначено?»;
2) «Чи має право оператор системи розподілу на свій розсуд не застосовувати у розрахунку вартості необлікованої електричної енергії найменшу силу струму спрацювання комутаційних апаратів, що задіяні у схемі самовільного підключення  до електричної мережі?»;
3) «Чи встановлено обов`язок, для оператора системи розподілу, укласти договір про надання послуг розподілу з усіма споживачами, електроустановки яких були приєднані станом на 27.11.2018 на території діяльності оператора системи розподілу, шляхом безпосереднього вручення персоналом оператора системи розподілу споживачу заяви-приєднання до договору або з рахунком, або поштовим відправленням?»;
4) «Чи підлягають застосуванню норми статті 193 Господарського кодексу України, статей 614, 612, 613 Цивільного кодексу України, щодо звільнення від відповідальності споживача за порушення передбачене підпункту 7 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ у разі не виконання оператором системи розподілу обов`язку, визначеного пунктом 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (в редакції від 14.03.2018р.) та пунктом 3 постанови НКРЕКП від 27.11.2018  № 1533, щодо звернення до споживача із заповненою заявою-приєднання до договору?»;
5) «Чи має оператор системи розподілу право надавати послуги не на своїх мережах третім особам, які не є співвласниками мереж, що використовує оператор системи розподілу на свою користь без належного договору?».
Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК України, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.
Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі  статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).
Умови прийнятності касаційної скарги, за змістом норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, N 212-A, с.15, п.31).
Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).
Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.
Надаючи оцінку доводам скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій при вирішенні спору висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 910/17955/17, у постановах Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 903/378/22, від 17.05.2022 у справі 910/18902/20, від 02.08.2021 у справі № 923/171/20, від 27.04.2020 у справі № 908/2359/18, від 22.06.2020 у справі № 917/1671/19, від 05.10.2021 у справі № 908/2359/24 (правильним є ухвала Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 908/2359/18), від 11.02.2020 у справі № 904/210/19, від 05.02.2020 у справі № 904/412/19, суд касаційної інстанції виходить із такого.
Так, у справі № 903/378/22, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за необліковану електричну енергію, обґрунтовані порушенням відповідачем підпункту 3 пункту 8.4.2 ПРРЕЕ, а також зустрічні позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення комісії позивача за первісним позовом з розгляду акта про порушення ПРРЕЕ, оформлене протоколом засідання комісії, обґрунтовані тим, що акт про порушення складений у присутності неналежної «іншої особи, яка має право допустити представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача», яка не мала повноважень допускати представників оператора системи (позивача) до приладів, та посадовими особами позивача, які не мали повноважень на його оформлення; відсутністю експертизи приладів обліку. Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що всі дії позивача щодо фіксування та визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії згідно з актом про порушення, складеного за фактом виявленого порушення ПРРЕЕ на об`єкті споживача (відповідача), є такими, що узгоджуються з положеннями ПРРЕЕ, та є підставою для проведення нарахування вартості електроенергії, необлікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ; споживачем не спростовано факт споживання необлікованої електричної енергії.
Верховний Суд (постанова від 18.04.2023) погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, зокрема, зазначив, що пункт 8.2.5 ПРРЕЕ визначає коло осіб, які мають як складати (оформлювати) акт, так і його підписувати. Зокрема, ПРРЕЕ визначають таке коло осіб: 1) оператор системи, який (які) брали участь у перевірці; 2) споживач (представник споживача), 3) інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи); 4) незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо). Ураховуючи положення пункту 8.2.5 ПРРЕЕ Верховний Суд виснував, що лише у разі, коли «споживач» та/або/і «представник споживача» та/або/і «інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи)» відмовилися підписати акт, то в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи. Таким чином, «інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи)» не є тотожнім «незаінтересована особа» у контексті підписанта акта про порушення. З огляду на викладене, Верховний Суд зазначив, що оскільки, доступ представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача здійснив начальник відділення розслідувань злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділення, то вказана особа є особою, яка має право допустити представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача. Суд відзначив, що формулюючи у касаційній скарзі твердження про те, ця особа є заінтересованою особою, скаржник не довів таких обставин (стаття 74 ГПК України) та не вказав, у чому полягала його заінтересованість щодо фіксації правопорушення.
У справі № 910/18902/20, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, обґрунтовані несплатою відповідачем вартості недооблікованої електричної енергії, нарахованої на підставі рішення комісії, оформленого протоколом, прийнятого за результатами розгляду акта про порушення ПРРЕЕ.  Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили із того, що акт про порушення складено за відсутності представника відповідача, чим порушено вимоги пункту 8.2.5 ПРРЕЕ; розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснено без дотримання приписів пункту 8.4.8 ПРРЕЕ. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд (постанова від 17.05.2022) дійшов висновку, що суди залишили поза увагою той факт, що акт про порушення у розумінні пункту 8.2.5 ПРРЕЕ може бути підписаний іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт споживача за умови посвідчення цієї особи. При цьому Верховний Суд зазначив, що за відсутності визначення, зокрема, ПРРЕЕ, поняття «інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи)», наведеного в абзацах 1 і 8 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ, такою особою слід вважати особу, яка: має доступ до електрифікованої споруди, частини електрифікованої споруди, сукупності електрифікованих споруд на одній території, що належить на праві власності або користування споживачу, або має доступ до території, на якій розміщено об`єкт; має можливість допуску представників оператора системи до об`єкта, що належить на праві власності або користування споживачу, або до території, на якій розміщено об`єкт, що належить на праві власності або користування споживачу, для проведення перевірки; таку особу встановлено за документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо цієї особи. При цьому ПРРЕЕ не передбачено обов`язку зазначати в акті про порушення документ, за яким відбулось встановлення особи. 
У справі № 923/171/20, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про визнання недійсним рішення комісії, оформленого протоколом з розгляду акта про порушення ПРРЕЕ, обґрунтовані тим, що акт про порушення складено з порушенням вимог ПРРЕЕ щодо складання такого акта, перевірка відбулась з порушенням права комунальної власності, споживач або його представник не були присутні при складанні акта. Скасовуючи рішення суду першої інстанцій про відмову у задоволенні позову та приймаючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції встановивши, що розрахунок вартості неврахованої електричної енергії виконано відповідачем на підставі некоректних даних; на дослідження експерту було надано аналогічний засіб вимірювальної техніки, а не той, який знаходився на об`єкті позивача та в роботу якого, на думку, відповідача, здійснювалось втручання; в акті про порушення визначено, що споживач не ввімкнув всі наявні струмоприймачі на повну потужність для вимірювання струму навантаження, не надав паспортні дані всіх наявних струмоприймачів, не допустив представників відповідача для перевірки переліку струмоприймачів, дійшов висновку про те, що акт про порушення складено з порушенням порядку складання такого акта, а тому цей акт не може підтверджувати вчинення позивачем порушень ПРРЕЕ. При цьому судом апеляційної інстанції також враховано, що відповідачем не доведено жодної з підстав, передбачених пунктом 8.4.10 ПРРЕЕ, для застосування відповідного способу розрахунку вартості недоврахованої електричної енергії, отже, рішення комісії з розгляду акта прийнято на підставі невірних вхідних даних, що є безумовною підставою для скасування рішення про нарахування вартості недоврахованої електричної енергії. Верховний
Суд (постанова від 02.08.2021) залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції,  погодився з його висновками про наявність підстав для задоволення позову.
У справі № 908/2359/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення ПРРЕЕ, оформленого протоколом засідання комісії, обґрунтовані порушенням вимог ПРРЕЕ при проведенні перевірки та  складенні акта про порушення. Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що: в акті у порушення вимог пункту 8.2.5 ПРРЕЕ відсутнє посилання на пункти ПРРЕЕ або Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), а пункт 5.5 ПРРЕЕ, на який здійснено посилання, є фактично не пунктом, а розділом ПРРЕЕ, в якому під відповідними пунктами зазначені права та обов`язки споживача, а також вказано незаінтересованих осіб за відсутності доказів посвідчення цих осіб; відповідачем документально не доведений факт проведення технічної перевірки на об`єкті позивача саме 19.09.2018, оскільки 19.09.2018 відповідачем складено акт про недопуск до електроустановки споживача; відповідачем проведено засідання комісії з порушенням терміну, встановленого у протоколі попереднього засідання комісії; фотоматеріали не підтверджують факт підключення позивача до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника; порушення відповідачем положень Методики при розрахунку добового обсягу споживання. Скасовуючи рішення судів попередніх судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд (постанова від 27.04.2020) виходив із того, що сам по собі дефект акту не може спростовувати факт порушення, якщо цей факт відображено у сукупності з іншими доказами, ані ПРРЕЕ, ані інші норми чинного законодавства України не визначають вказаний скаржником дефект змісту акта як такий, що має наслідком його недійсність/нікчемність, вчинення споживачем дій, які призвели до підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, є самостійним порушенням, передбаченим підпунктом 6 пункту 2.1 Методики, і наявність або відсутність такого порушення має бути встановлена судом з урахуванням всіх обставин, пов`язаних із цим порушенням. Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що суди не надали жодної оцінки показам свідків, як доказам у справі, допитаних у судовому засіданні, що також є порушенням статті 86 ГПК України. 
3а результатом нового розгляду цієї справи суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову. Верховний Суд, ухвалою від 05.10.2021 у справі № 908/2359/18 (скаржник помилково зазначає як постанова Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 908/2359/24), закрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача на рішення суддів попередніх інстанції, на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України. Висновки Верховного Суду щодо застосування означених скаржником норм права у зазначеній ухвалі відсутні.
У справі № 917/1671/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про стягнення вартості необлікованої електричної енергії згідно з актом про порушення ПРРЕЕ, обґрунтовані несплатою відповідачем вартості недорахованої, самовільно і безобліково спожитої електричної енергії через  самовільне підключення відповідачем електропроводки та струмоприймачів до електричної мережі поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку з метою безоблікового споживання електричної енергії на об`єкті постачання електричної енергії. Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та приймаючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що:
- встановлення зазначеного в акті порушення зі сторони відповідача обов`язково передбачає наявність належних йому на праві власності/користування струмоприймачів, які були би приєднані до мережі позивача на відповідній опорі за допомогою дроту, зазначеного в акті про порушення, проте у пункті 5 акту про порушення немає жодних найменувань струмоприймачів відповідача, які були би самовільно приєднані, а зазначена у пункті 7 акта про порушення як об`єкт або струмоприймач, відключений від електропостачання, артезіанська свердловина № 1, якщо застосовувати відповідно до частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України аналогію закону, згідно з наведеним у статті 1 Гірничого закону України визначенням свердловини, сама по собі не є струмоприймачем;
- в акті про порушення немає жодних застережень про перешкоджання або неможливість з інших причин відповідних представників позивача, у межах реалізації повноважень, передбачених пунктом 5.1.1 ПРРЕЕ, з обстеження електроустановок споживача, навести перелік відповідного електрообладнання/струмоприймачів відповідача, які ймовірно могли перебувати на артезіанській свердловині й бути самовільно підключені до мережі позивача. Наявний у матеріалах справи акт про порушення підтверджує лише факт підключення, здійсненого невідомими особами до мережі позивача, яка у розумінні пункту 2.2.1 ПРРЕЕ перебуває у сфері його балансової належності та експлуатаційної відповідальності (враховуючи, що у матеріалах справи немає доказів наявності договірних відносин між сторонами відносно забезпечення розподілу/постачання електричної енергії на електроустановки артезіанської свердловини № 1), а не факт самовільного підключення, здійсненого саме відповідачем; 
- акт про порушення окрім підписів представників оператора системи містить підписи двох свідків, без застереження про наявність у них жодного з статусів, передбачених у переліку, наведеному в абзаці 5 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ, що дало би змогу зробити висновок про їх незаінтересованість, та без зазначення назви і реквізитів документів, які посвідчували особу цих свідків і відповідну незаінтересованість; 
- згідно з абзацом 10 пункту 8.2.6 ПРРЕЕ у випадку причетності споживача до порушення цих правил, в протоколі зазначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Необхідність наведення саме у протоколі таких відомостей (чого позивач не зробив) не замінюється обов`язком позивача разом з протоколом надати споживачеві розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на Методику, а також розрахункові документи для оплати. Однак, такий розрахунок викладено позивачем лише у позовній заяві, аналогічний за змістом розрахунок, наданий відповідачем як частина рахунку та не містить жодного підпису уповноваженої особи позивача. Аналізуючи сам розрахунок, апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів/обґрунтування обраного позивачем періоду нарахування (з 05.04.2019 по 30.05.2019), як застосування значення 70А (І) у розрахунку як параметрів сили струму, виходячи з найменшої поперечної площі перерізу проводів (кабелів), що використані для підключення, на той час як у пункті 1.3 Правил улаштування електроустановок наведено безліч таблиць з різними значеннями залежно від способу підключення/кількості жил у кабелях/матеріалу провідника та ізоляції тощо, що є недостатньою для належної верифікації обраного позивачем значення.
Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, Верховний Суд (постанова від 22.06.2020) з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини погодився з його висновками про невідповідності акта про порушення вимогам пункту 8.2.5 ПРРЕЕ та помилковість розрахунку обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. 
У справі № 904/210/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про скасування оперативно-господарської санкції, застосованої до позивача рішенням комісії, яке оформлене протоколом, прийнятим на засіданні комісії з розгляду акта про порушення про нарахування недоврахованої електричної енергії, обґрунтовані відсутністю правових підстав для застосовування оперативно-господарської санкції та незгодою з її розміром. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що складений відповідачем акт про порушення не містить відомостей про те, яким чином було здійснено самовільне підключення до електричних мереж без пошкодження пломби, якою опломбовано шафу з електрообладнанням; оскаржуваний акт не містить вихідних даних, необхідних та достатніх для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії, що є порушенням пункту 6.41 Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), а тому зазначений акт не міг бути підставою для прийняття рішення про спірне нарахування. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд (постанова від 11.02.2020) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність відповідачем обставин самовільного підключення струмоприймачів позивача до електричної мережі, зазначених в акті про порушення; складання акта про порушення відбувалося без огляду схеми електропостачання та проведення вимірів її параметрів, що свідчить про те, що відповідач не міг встановити обставини порушення ПКЕЕ; складений відповідачем акт про порушення не міг бути підставою для прийняття комісією рішення про нарахування недоврахованої електричної енергії, оскільки  такий акт не містить вихідних даних, необхідних та достатніх для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії, а також відомостей про те, яким чином позивачем було здійснено самовільне підключення.
У справі № 904/412/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі,  предметом розгляду були позовні вимоги про скасування оперативно- господарської санкції, застосованої до позивача рішенням комісії про нарахування вартості недоврахованоїу електричної енергії, яке оформлене протоколом, прийнятим за наслідками розгляду акта про порушення, обґрунтовані відсутністю правових підстав для застосовування оперативно-господарської санкції та незгодою з її розміром. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що складання акта про порушення відбувалося без огляду схеми електропостачання та проведення вимірів ї параметрів, що свідчить про те, що відповідач не міг встановити обставини порушення позивачем ПКЕЕ; складений позивачем акт про порушення не містить відомостей про те, яким чином було здійснено самовільне підключення до електричних мереж без пошкодження пломби, якою було опломбовано шафу з електрообладнанням, не містить вихідних даних, необхідних та достатніх для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії, отже такий акт не міг бути підставою для прийняття рішення про спірне нарахування. Верховний Суд (постанова від 05.02.2020), залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, погодився з їх висновками про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
У справі № 910/17955/17, на яку також посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення, оформленого протоколом, обґрунтовані відсутністю вини позивача, складу правопорушення, а також недоведеністю та надуманістю відповідачем факту порушення позивачем правил ПКЕЕ, з подальшим свідомим внесенням недостовірних відомостей до акту; відсутністю підстав для застосування Методики на підставі акту; донарахування здійснені за період, коли  представниками відповідача було проведено декілька перевірок дотримання позивачем вимог ПКЕЕ та жодних порушень не встановлено; акт складений та підписаний особами, які не є уповноваженими особами відповідача та не мають права підпису від його імені. Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили із того, що нарахування вартості недоврахованої електричної енергії здійснено згідно з пунктом 2.9 та за формулою 2.7 Методики, разом з тим таке нарахування необхідно було здійснити на підставі пункту 2.8 Методики та за формулою 2.11, а тому дійшли висновку про порушення відповідачем норм ПКЕЕ, що є підставою для скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення, оформлене протоколом. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 14.01.2020), зокрема зазначила, що рішення постачальника електричної енергії про донарахування споживачу вартості недорахованої спожитої електроенергії не є оперативно-господарською санкцію, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статей 235-237 Господарського кодексу України, отже, позивачем обрано належний спосіб захисту, оскільки вартість необлікованої електроенергії є платою за поставлену електричну енергію, а не оперативно-господарською санкцією чи збитками в розумінні законодавства про електроенергетику.
У справі № 904/3053/24, що розглядається, предметом розгляду є позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення, оформленого протоколом засідання Комісії відповідача із розгляду акта про порушення, щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії, обґрунтовані порушенням порядку проведення перевірки, відсутністю підстав для притягнення споживача до відповідальності за порушення ПРРЕЕ та неправильним нарахуванням обсягу і вартості необлікованої електричної енергії.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшли висновку про порушенням споживачем (позивачем) ПРРЕЕ внаслідок самовільного підключення до електричної мережі відповідача з порушенням схеми обліку, без укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та про правильне нарахування відповідачем обсягу і вартості необлікованої електричної енергії.
При цьому суди попередніх інстанцій виходили із того, що:
- з огляду на положення ПРРЕЕ, саме на споживача (позивача) покладено обов`язок належним чином оформити договірні відносини щодо надання послуг з розподілу (передач) та постачання електричної енергії, у тому числі ініціювати таке оформлення, зокрема за спірною точкою підключення (блок 3 (14 поверх) будинку № 146 по вулиці Робочій у місті Дніпро), однак матеріали справи не містять доказів укладення позивачем з відповідачем договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживачу до належного позивачу об`єкта; 
- обов`язок енергопостачальної організації повідомляти про проведення перевірки дотримання споживачем ПРРЕЕ не встановлений чинним законодавством;
- укладений позивачем договір з ВАТ «Дніпрообленерго» на постачання електроенергії не спростовує факт самовільного підключення електроустановок позивача до електричної мережі, що не є власністю оператора системи з порушенням схеми обліку та без укладення договору з постачальником про надання послуг з розподілу електричної енергії у період з 01.12.2023 по 25.12.2023;
- акт про порушення № 00000641 від 25.12.2023 був складений належним чином за участю повноважної особи - ОСОБА_1. (члена правління ОСББ «Робоча, 146»), яка мала доступ до закритих приміщень і допустила представників відповідача до перевірки та підписала акти про не допуск та про порушення без зауважень, особу якої встановлено за документами, які посвідчують її особу та відносно якої позивачем не надано доказів про її зацікавленість;
- визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснено оператором системи (відповідачем) на підставі акта про порушення та відповідно до вимог пунктів 8.4.7, 8.4.12 ПРРЕЕ;
- правомірність нарахування та оцінка аналогічних доводів скаржника надана судами у справі № 910/6970/24 при розгляді спору про стягнення з позивача вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок самовільного підключення, нарахованої рішенням Комісії ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, оформленим протоколом від 05.03.2024 № 72/2024, на підставі акта про порушення від 25.12.2023 № 00000641.
Ураховуючи наведене суд касаційної інстанції зазначає, що правовідносини у справах № 903/378/22, № 923/171/20, № 908/2359/18, № 908/2359/18,                                      № 904/210/19, № 904/412/19, № 910/17955/17, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, та у справі № 904/3053/24, що розглядається, є схожими в аспекті предмету позову,  проте, встановлені судами фактичні обставини, що безпосередньо впливають на висновки суду, є різними у кожній із зазначених справ, оскільки суди ухвалили відповідні судові рішення з урахуванням наданих сторонами доказів під час встановлення обставин щодо наявності/відсутності підстав для задоволення позову. 
Разом з цим, суд касаційної інстанції зазначає, що у справі № 917/1671/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, предметом розгляду були позовні вимоги про стягнення вартості необлікованої електричної енергії згідно з актом про порушення ПРРЕЕ, що виключає подібність зі справою, що переглядається з огляду на предмет позову.
Отже, у кожній з наведених скаржником справ, які переглядались Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду, норми права, на які посилається скаржник, застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів у межах конкретного предмета доказування.
Відтак, проаналізувавши зміст постанови Великої Палати Верховного Суду та постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній сказі, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 y справі № 233/2021/19, у тому числі через призму наявності/відсутності підстав вважати, що має місце неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду та  Верховного Суду, суд касаційної інстанції дійшов висновку про неподібність зазначених вище справ зі справою, що розглядається, з точки зору фактично-доказової бази та обставин справи, встановлених судами, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду релевантними до обставин цієї справи.
Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що посилання на практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, норм матеріального права без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо їх застосування.
Суд касаційної інстанції враховує правову позицією Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд касаційної інстанції зазначає, що посилання скаржника на постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, означені у касаційній скарзі, фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі у контексті доведеності та обґрунтованості підстав для скасування рішення комісії щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії, що в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених статтею 300 ГПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що правові позиції щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 904/3053/24, що розглядається.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.  
Також, підставою касаційного оскарження судових рішень у справі № 910/12754/23, що розглядається, ПрАТ «Київстар» зазначає пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, у чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми мають бути застосовані у спірних правовідносин).
У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питань застосування норм пункту 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, пункту 3 постанови НКРЕКП від 27.11.2018 № 1533, пунктів 1.2.3, 2.5.1, 2.1.2,2.1.3, 8.4.12 ПРРЕЕ, пункту 6.2.6 ККОЕЕ, частини 1 статті 614, статей 612, 613 Цивільного кодексу України, в контексті розгляду наступних питань:
1) «Чи має оператор системи розподілу дотримуватися порядку повідомлення споживача, визначений п.6.2.6  ККОЕЕ, про намір провести технічну перевірку або огляд електричної мережі, оскільки п.8.2.5 ПРРЕЕ порядок повідомлення споживача не визначено?»;
2) «Чи має право оператор системи розподілу на свій розсуд не застосовувати у розрахунку вартості необлікованої електричної енергії найменшу силу струму спрацювання комутаційних апаратів, що задіяні у схемі самовільного підключення  до електричної мережі?»;
3) «Чи встановлено обов`язок, для оператора системи розподілу, укласти договір про надання послуг розподілу з усіма споживачами, електроустановки яких були приєднані станом на 27.11.2018 на території діяльності оператора системи розподілу, шляхом безпосереднього вручення персоналом оператора системи розподілу споживачу заяви-приєднання до договору або з рахунком, або поштовим відправленням?»;
4) «Чи підлягають застосуванню норми статті 193 Господарського кодексу України, статей 614, 612, 613 Цивільного кодексу України, щодо звільнення від відповідальності споживача за порушення передбачене підпункту 7 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ у разі не виконання оператором системи розподілу обов`язку, визначеного пунктом 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (в редакції від 14.03.2018р.) та пунктом 3 постанови НКРЕКП від 27.11.2018  № 1533, щодо звернення до споживача із заповненою заявою-приєднання до договору?»;
5) «Чи має оператор системи розподілу право надавати послуги не на своїх мережах третім особам, які не є співвласниками мереж, що використовує оператор системи розподілу на свою користь без належного договору?».
Разом з тим, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник не обґрунтував у чому саме полягає неправильне застосування наведених вище норм права та не вказав, яким чином ці норми мають бути застосовані у спірних правовідносин.
Правовідносини, що виникають при купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії», а також ПРРЕЕ.
Згідно з преамбулою Закону України «Про ринок електричної енергії», цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до частини 6 статті 56 зазначеного Закону, постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.
Частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що споживач зобов`язаний, зокрема, дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.
Учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема, недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку; несанкціоноване втручання в роботу об`єктів електроенергетики (стаття 77 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Споживачем, згідно з пунктом 84 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» є фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Пунктом 1.1.1 ПРРЕЕ встановлено, що учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
За змістом пункту 1.2.1 на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передач, Кодексу системи розподілу та Кодексу комерційного обліку. 
Згідно з пунктом 2.1.7 ПРРЕЕ у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи.
Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (пункт 3.1.9 ПРРЕЕ).
Згідно з приписами розділу ХІ Кодексу системи розподілу договір про надання послуг з розподілу електричної енергії має бути укладений по усіх точках приєднання електроустановок користувача на території відповідного оператора системи розподілу, а також по точках приєднанням споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж інших власників, які не є оператором системи розподілу або оператором малої системи розподілу. Непобутові споживачі, електроустановки яких приєднані до мереж оператора системи розподілу, для забезпечення розподілу електричної енергії до їх точки приєднання електроустановок зобов`язані укласти договір про розподіл з оператором системи розподілу, до мереж якого вони приєднані.
Безобліковий відбір електричної енергії з системи розподілу, а також від технологічних мереж основного споживача не допускається. 
Відповідно до пункту 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема:
користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно доукладених договорів; 
здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; 
дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 
забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок, у тому числі генеруючих установок, установок зберігання енергії та їх налаштувань, та електропроводки, вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії а також для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) в установленому цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень; 
забезпечити безперешкодний доступ представникам постачальника послуг комерційного обліку, електропостачальника та/або оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживача, для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів комерційного обліку; 
своєчасно вживати відповідних заходів для усунення виявлених порушень;
не допускати безоблікового використання електричної енергії або використання електричної енергії для професійної та/або господарської діяльності на об`єктах, які розраховуються за електричну енергії за тарифом побутових споживачів, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового використання електричної енергії.
Як установлено судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, матеріали справи не містять доказів існування діючого договору саме з відповідачем про надання послуг з розподілу електричної енергії споживачу до належного позивачу об`єкта у спірний період (з 01.12.2023 по 25.12.2025).
Відповідно до пункту 8.2.4 ПРРЕЕ у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до порядку, визначеного главою 8.4 ПРРЕЕ.
Пунктом 8.2.5 ПРРЕЕ передбачено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки, оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 9 цих Правил. 
Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень.
Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки. 
Акт про порушення розглядається комісією з розгляду актів про порушення, що створюється оператором системи. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу. У разі причетності споживача до порушень, зазначених у пункті 8.4.2, у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії (пункт 8.2.6 ПРРЕЕ). 
Визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами, у разі самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку (пункт 8.4.2 ПРРЕЕ).
Як установлено судами попередніх інстанцій у справі № 904/3053/24, що розглядається, факт самовільного підключення електроустановок позивача до електричної мережі, що не є власністю оператора системи з порушенням схеми без укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, було встановлено уповноваженими представниками ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» під час проведення перевірки у житловому будинку за адресою: вул. Робоча, 146, м. Дніпро, про що складено акт про порушення від 25.12.2023 № 00000641 відповідно до вимог пункту 8.2.5 ПРРЕЕ.
Рішенням Комісії ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, оформленим протоколом від 05.03.2024 № 72/2024, визнано акт про порушення від 25.12.2023 № 00000641 таким, що складено правомірно та виконано розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії за період з 01.12.2023 по 25.12.2023 (25 днів), що складає 11  586,53 грн за 1365 кВт/год.
Згідно з пунктом 8.4.7 ПРРЕЕ розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється виходячи з:
вартості середньомісячних витрат оператора системи на купівлю однієї кіловат-години (кВт/год) електричної енергії на компенсацію незапланованих втрат електричної енергії, її передачі та розподілу у період порушення споживачем цих Правил (Ц, грн/кВт*год);
величини розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії (W доб, кВт/год);
кількості днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил (Д, день).
Кількість днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил, визначається виходячи з кількості робочих днів електроустановки споживача (крім випадків фіксації засобами комерційного або технічного обліку кількості днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил), зокрема, якщо споживач здійснив самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники оператора системи під час проведення контрольного огляду засобу комерційного обліку мали можливість, - з дня останнього контрольного огляду засобу комерційного обліку або технічної перевірки (якщо технічну перевірку було проведено після останнього контрольного огляду засобу комерційного обліку) до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості робочих днів у шести календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення (пункт 8.4.8 ПРРЕЕ).
У разі виявлення у непобутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 6-8 пункту 8.4.2, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (W доб.с.п., кВт/год) розраховується за формулою, передбаченою у пункті 8.4.12 ПРРЕЕ.
Перевіривши розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, здійснений відповідачем на підставі акта про порушення від 25.12.2023 № 00000641, складеного у порядку, визначеному ПРРЕЕ, суди попередніх інстанцій встановили його правильність та обґрунтованість.
При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що сила струму може бути визначена будь-яким способом, передбаченим пунктом 8.4.12 ПРРЕЕ, на підставі акта про порушення, при цьому, лише за згодою сторін сила струму може бути визначена, виходячи із сили струму навантаження електроустановки при підключенні всіх наявних на об`єкті споживача струмоприймачів на максимальну потужність або з максимальної сили струму навантаження струмоприймачів, відключених до схеми самовільного підключення на момент виявлення порушення, на підставі показів відповідних засобів вимірювальної техніки. 
Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що чинним законодавством не встановлено обов`язок енергопостачальної організації повідомляти про проведення перевірки дотримання споживачем ПРРЕЕ.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції також врахував, що правомірність нарахування та оцінка аналогічних доводів скаржника надана у справі № 910/6970/24 під час розгляду спору між тими ж сторонами про стягнення з позивача вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок самовільного підключення електроустановок ПрАТ «Київстар» до електричної мережі, що не є власністю оператора системи, нарахованої рішенням Комісії ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, оформленим протоколом від 05.03.2024 № 72/2024, на підставі акта про порушення від 25.12.2023 № 00000641.
Доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, не спростовують наведених вище висновків судів попередніх інстанцій.
Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, суд касаційної інстанцій не вбачає неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права за наведеними у касаційній скарзі доводами. 
При вирішенні спору суди попередніх інстанцій, дослідили та оцінили за правилами статті 86 ГПК України зібрані у справі докази у їх сукупності, застосувавши статті 76-79 ГПК України, та з урахуванням встановлених конкретних обставин справи і положень законодавства дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що доводи скаржника про відсутність висновків Верховного Суду щодо наведених ним у касаційній скарзі питань  фактично зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою встановлених обставин справи, та до спонукання суду касаційної інстанції до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 300 ГПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
З огляду на зазначене, відсутні підстави для формування зазначених скаржником висновків Верховного Суду з наведених ним у касаційній скарзі питань.
Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду. 
Верховний Суд при ухваленні цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Київстар» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, в іншій частині касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 - без змін.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Закрити касаційне провадження у справі № 904/3053/24 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київстар» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024, відкрите з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
2. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 у справі № 904/3053/24 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 у справі  № 904/3053/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя                                                                     І. С. Берднік
Судді:                                                                                                      В. А. Зуєв
                                                                                                      І. С. Міщенко