УХВАЛА

04 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/5241/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.  М. - головуючого, Волковицької Н.  О., Краснова Є.  В.,
секретар судового засідання Лихошерст І.  Ю.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 (колегія суддів: Крестьянінов О.  О. - головуючий, Лакіза В.  В., суддя Мартюхіна Н.  О.)
за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова
до: 1) Харківської міської ради;
2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради;
3) Кіт Ганни Василівни ;
4) ОСОБА_1 
про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору та витребування майна,
за участю: прокурора Сельська О.  З. (посвідчення),
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1          Керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області звернувся до господарського суду з позовом, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 09.08.2024) просив суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 45 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 №  1008/18;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06.09.2018 №5632-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Кіт Ганною Василівною (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.  В. і зареєстрований в реєстрі за №  3055;
- витребувати у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Харківської міської територіальної громади нежитлові приміщення цокольного поверху №№  71-2, 71-3, 71-11-:-71-13, площею 98,2 кв.  м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1305037563101), нежитлові приміщення цокольного поверху №№  71-6-:-71-9 площею 71,1 кв.  м, місця спільного користування №№  71-1, 71-4, 71-5, 71-10, 71-14 площею 47 кв.  м, загальною площею 118,1 кв.  м (реєстраційний номер нерухомого майна 341372563101), розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення від 21.02.2018 №  1008/18 є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 1, 2, 4, 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", статей 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади, а тому оскільки майно вибуло поза волею власника, воно підлягає витребуванню у ОСОБА_3 в комунальну власність на підставі статті 388 ЦК України.
1.3          Відповідачі у справі заявили про застосування позовної давності.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.12.2024 у позові відмовлено.
2.2          Суд виходив з того, що спірний пункт рішення є незаконним, а викуп орендованого майна здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, тому спірний договір суперечить законодавству. Однак суд зазначив, що позовні вимоги прокурора спрямовані на захист права власності територіальної громади на нерухоме майно, речове право на яке на час звернення з позовом та вирішення спору зареєстровано за ОСОБА_1 , а тому належним та ефективним способом захисту прав є позовна вимога прокурора про витребування майна. При цьому відмовив також і в задоволенні цієї вимоги з огляду на відсутність ознак недобросовісності у діях кінцевого набувача спірного нерухомого майна - ОСОБА_1 
2.3          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково: витребувано у ОСОБА_1 нежитлові приміщення та місця спільного користування, а в задоволенні решти вимог - відмовлено.
2.4          Колегія суддів зазначила, що спірний пункт рішення був реалізований шляхом укладення договору, а тому вичерпав свою дію, а визнання недійним договору не приведе до відновлення права територіальної громади. З урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції про неможливість витребування майна у ОСОБА_1 , оскільки дійшов висновку, що останній не може вважатися добросовісним набувачем.
2.5          Щодо заявленої відповідачами позовної давності суд зазначив, що у позовних вимогах про визнання незаконним та скасування рішення в частині і визнання недійсним договору відмовлено у позові з підстав обрання неналежного способу захисту, а тому позовна давність у такому разі не є застосовною. В частині віндикації суд зазначив, що позовна давність у три роки не пропущена з урахуванням її продовження на строк дії карантину.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
3.2          На обґрунтування підстав подання касаційної скарги за виключними випадками, передбаченими пунктами 1 та 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02.11.2021 у справі №  925/1351/19 (Велика Палата), від 01.03.2024 у справі №  757/52772/21-ц, від 06.06.2023 у справі №  922/4169/19, від 09.10.2024 у справі №  201/9336/22, від 11.12.2024 у справі №  523/6336/16-ц, від 12.06.2024 у справі №  910/20528/21 щодо добросовісності набувачів, а також прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що також є підставою для скасування судового рішення на підставі пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України.
3.3          У відзиві на касаційну скаргу прокуратура просить залишити її без задоволення та зазначає, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, а лише встановив порушення процедури приватизації майна шляхом викупу та недобросовісність наступних набувачів. Вважає, що дарувальник діяв очевидно недобросовісно з метою перешкоджання витребування цього майна належним власником.
3.4          03.04.2025 адвокатеса ОСОБА_1. подала заяву, в якій просить розглядати касаційну скаргу за її відсутності та ОСОБА_1 .
4.          Мотивувальна частина
4.1          Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.2          Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
4.3          Частиною 4 статті 303 ГПК України встановлено, що про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстави, визначеної у частині 3 статті 302 цього Кодексу.
4.4          Колегія суддів зазначає, що однією із підстав касаційного оскарження скаржник вказує те, що суд апеляційної інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що також є підставою для скасування судового рішення на підставі пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України.
4.5          Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
4.6          Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду у питанні щодо застосування положень пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України у постановах від 03.09.2020 у справі №  910/17662/19 та від 25.11.2021 у справі №  5011-15/10488-2012 зазначав, що під час касаційного перегляду вказаних справ одним із доводів скаржника було те, що суд прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки іншої особи, але не залучив останню до участі у даній справі, однак відхилив наведений довід скаржника, виснувавши про те, що останній не наділений повноваженнями представляти інтереси іншої особи у судах та замість такої особи вирішувати питання, чи порушені її права, інтереси або обов`язки, у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень у справі.
4.7          При цьому також за положенням пункту 8 частини 1 статті 411 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 411, частиною 2 статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина 3 статті 400 цього Кодексу).
4.8          Положення пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України і положення пункту 8 частини 1 статті 411 ЦПК України є подібними щодо процедури вирішення питання наявності/відсутності підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у разі якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки іншої особи, але не залучив останню до участі у даній справі.
4.9          Касаційний цивільний суд у постановах від 09.01.2024 у справі №  397/389/22, від 06.12.2023 у справі №  932/1140/21, від 03.08.2023 у справі №  754/1879/22, від 28.06.2023 у справі №  637/46/21, від 05.04.2023 у справі №  521/8184/20 відхилив доводи скаржника про те, що суди прийняли рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, виснувавши, що скасування судових рішень на підставі пункту 8 частини 1 статті 411 ЦПК України можливе саме за скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси; проте така особа не скористалась своїм правом на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.
4.10          Разом з цим, Касаційний цивільний суд у постанові від 04.12.2023 у справі №  707/157/22 зробив висновок про те, що ухвалення рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є самостійною та обов`язковою підставою для скасування судових рішень і для направлення справи на новий розгляд на підставі пункту 8 частини 1 статті 411 ЦПК України навіть у тому випадку, коли в касаційній скарзі такі доводи не наведені.
4.11          Зазначене свідчить про різний підхід Касаційного господарського суду та Касаційного цивільного суду щодо застосування судами касаційної інстанції положень процесуального законодавства (ГПК України і ЦПК України) в частині процедури вирішення питання наявності/відсутності підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у разі, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки іншої особи, але не залучив останню до участі у цій справі.
4.12          Відповідно до частини 3 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
4.13          Колегія суддів зазначає, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вже передавав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №  907/825/22 з цих же підстав, що зазначені у даній ухвалі, та із посиланням на ці ж постанови касаційних судів і Велика Палата Верховного Суду прийняла справу до свого провадження, однак таке неоднакове застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду іншого касаційного суду не було усунуто Великою Палатою Верховного Суду, оскільки постановою від 18.12.2024 Велика Палата Верховного Суду скасувала судові рішення та відмовила у позові з підстав того, що позов заявлений до неналежного відповідача, а тому, не вбачала правових підстав для застосування пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України й, відповідно, підстав для вирішення питання щодо відступу від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування аналогічної за змістом норми (пункт 8 частини 1 статті 411 ЦПК України), про що і було зазначено у цій постанові.
4.14          Колегія суддів вважає, що питання, порушене у касаційній скарзі у цій справі, та наявність неоднакового застосування наведеними судами касаційних інстанцій (Касаційного господарського суду та Касаційного цивільного суду) положень процесуального законодавства, враховуючи, що аналогічне питання вже перебувало на розгляді Великої Палати Верховного Суду, однак неоднакове застосування положень процесуального законодавства у подібних правовідносинах касаційними судами різних юрисдикцій усунуто не було, є підставою для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення аналогічного питання, яке було порушене у справі №  907/825/22, щодо застосування положень процесуального законодавства у подібних правовідносинах з підстав відступу (або навпаки) від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 04.12.2023 у справі №  707/157/22, які до того ж є протилежними іншим висновкам цього суду, викладеним у вищезазначених у цій ухвалі постановах.
4.15          При цьому слід зазначити, що якщо застосовувати аналогічні за змістом положення пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України та пункту 8 частини 1 статті 411 ЦПК України, таким чином, за якого (застосування) підлягають обов`язковому скасуванню судові рішення із направленням справи на новий розгляд за касаційною скаргою особи, яка є учасником судового процесу, але посилаючись у ній (касаційній скарзі) на вказані положення процесуального законодавства зазначає, що такими судовими рішеннями було порушено права інших осіб, які не були залучені до участі у справі, то за цих обставин сам суд касаційної інстанції без участі таких інших осіб вже ухвалюватиме рішення про права, інтереси та (або) обов`язки таких осіб, що не були залучені до участі у справі. Разом з тим, такі незалучені особи, можуть не погодитися із такими висновками касаційного суду, що у свою чергу призведе до правової невизначеності і необхідності додаткового дослідження питання про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Керуючись статтями 234, 302, 303 ГПК України,

УХВАЛИВ:
Справу № 922/5241/21 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Г. М. Мачульський
Судді                                                                                          Н. О. Волковицька
                                                                                          Є. В. Краснов