ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  911/2389/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 

секретар судового засідання - Денисюк І. Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотеплорозвиток"
на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 (судді: Коробенко Г. П. - головуючий, Тарасенко К. В., Кравчук Г. А.) у справі                                             
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотеплорозвиток"
до Відділу освіти Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області
про визнання договору укладеним та стягнення 310 594,49 грн,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотеплорозвиток" (далі - ТОВ "Екотеплорозвиток") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Відділу освіти Гребінківської селищної ради (далі - Відділ освіти) з позовом про визнання укладеним договору   про постачання теплової енергії від 27.03.2023 та стягнення 310 594,49 грн.
1.2. Рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відділу освіти на користь ТОВ "Екотеплорозвиток" 256   949,00 грн заборгованості, 2306,29 грн інфляційних втрат, 2619,00 грн - 3 % річних, 3928,11 грн судового збору, 8431,39 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.
1.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 у цій справі апеляційну скаргу Відділу освіти залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024 залишено без змін.
1.4. ТОВ "Екотеплорозвиток" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому просило стягнути з Відділу освіти на користь ТОВ "Екотеплорозвиток" 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
1.5. Від Відділу освіти надійшли заперечення на клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
1.6. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 заяву ТОВ "Екотеплорозвиток" задоволено частково. Стягнуто з Відділу освіти на користь ТОВ "Екотеплорозвиток" 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розподіляючи вказані витрати, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що визначена ТОВ "Екотеплорозвиток" сума витрат на послуги адвоката (20 000,00 грн) є завищеною та такою, що не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат, вони не мають характеру необхідних і неспіврозмірні із обсягом виконаних робіт в суді апеляційної інстанції, тому підлягає зменшенню до 8000,00 грн і саме такий розмір буде відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
2. Короткий зміст касаційної скарги 
2.1. ТОВ "Екотеплорозвиток" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 в частині відмови у задоволенні заяви товариства про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн, в якій просить вказану постанову скасувати в означеній частині та ухвалити нове рішення у цій частині, яким заяву ТОВ "Екотеплорозвиток" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю та стягнути із Відділу освіти на користь ТОВ "Екотеплорозвиток" решту суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12   000,00 грн.
Скаржник вважає оскаржену додаткову постанову незаконною, необґрунтованою та немотивованою у зв`язку із порушення судом норм процесуального права - частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, ухваленою без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №   922/445/19, оскільки, за доводами скаржника, суд апеляційної інстанції безпідставно, із власної ініціативи,  без відповідного на те клопотання іншої сторони та доведення нею не співмірності цих витрат, зменшив суму судових витрат на професійну правничу допомогу до 8000,00 грн.
2.2. Від Відділу освіти відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
3.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах заявлених вимог наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на таке.
3.2. Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У частині 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Разом із тим, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме, пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 180 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Разом із тим, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 127/9918/14-ц).
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75- 79 Господарського процесуального кодексу України.
3.3. Як установив суд апеляційної інстанції та свідчать матеріали справи, ТОВ "Екотеплорозвиток" просило стягнути з Відділу освіти на свою користь 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. На підтвердження понесених витрат у заявленій сумі ТОВ "Екотеплорозвиток" надало довіреність від 02.01.2025, договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2023 № 01/08/23, додаток від 18.02.2025 № 2 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2023 №  01/08/23, рахунок від 18.02.2025 № 2 на суму 20 000,00 грн, акт від 18.02.2025 № 2 приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги згідно з додатком від 18.02.2025 № 2 до договору про надання правової допомоги від 01.08.2023 № 01/08/23, звіт від 18.02.2025 на виконання договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2023 № 01/08/23.
3.4. Розглядаючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з пунктом 3.1 договору про надання правничої (правової) допомоги надання від 01.08.2023 № 01/08/23, укладеним між  Адвокатським бюро "Дзеніка Сергія" (адвокатське бюро) та ТОВ "Екотеплорозвиток" (замовник) за правову допомогу, визначену договором, замовник сплачує адвокатському бюро винагороду (гонорар) в розмірі та порядку визначеному в додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору.
У додатку № 2 від 18.02.2025 до вказаного договору сторони обумовили, що винагорода (гонорар) за правову допомогу встановлюється у розмірі 20 000,00 грн, що включає підготовку заперечень проти відкриття апеляційного провадження від 24.06.2024 (1500,00 грн); підготовку заперечень (повторно) проти відкриття апеляційного провадження від 09.07.2024 (1500,00 грн); підготовку відзиву на апеляційну скаргу від 01.08.2024, що включає в себе в т.ч., але не виключно, вивчення доводів та обґрунтувань апеляційної скарги, обрання та підготовка правової позиції, вивчення судової практики (3000,00 грн); підготовку письмових пояснень від 20.11.2024 (3000,00 грн); участь адвоката в судовому засіданні 24.09.2024 (3000,00 грн); участь адвоката в судовому засіданні 15.10.2024 (3000,00 грн); участь адвоката в судовому засіданні 27.11.2024 (3000,00 грн); участь адвоката в судовому засіданні 18.02.2025 (3000,00 грн). Таким чином, загальна вартість виконаних робіт адвокатським бюро згідно з наведеним переліком, становить 20 000,00 грн.
3.5. Ухвалюючи додаткову постанову у справі, суд апеляційної інстанції проаналізував надані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленій до стягнення сумі та установив, що розгляд справи за апеляційною скаргою на рішення господарського суду першої інстанції не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що визначений ТОВ "Екотеплорозвиток" розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат; такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із обсягом виконаних робіт в суді апеляційної інстанції. Разом із тим апеляційний господарський суд урахував, що правова позиція ТОВ "Екотеплорозвиток" була сталою і не зазнавала змін упродовж розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи.
Звідси, як висновував суд апеляційної інстанції, стягнення заявлених ТОВ "Екотеплорозвиток" на загальну суму 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не є розумно обґрунтованими. У наведеному випадку правомірним буде покладення на відповідача витрат позивача лише в сумі 8000,00 грн як доведених та обґрунтованих.
3.6. Верховний Суд звертає увагу на те, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.
3.7. Висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу були зроблені судом, зважаючи на положення норм процесуального законодавства, сталу судову практику суду касаційної інстанції у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, визначені законом критерії відшкодування таких витрат, зокрема, обґрунтованості, розумності, пропорційності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, доводів сторін, а також доказів, наданих позивачем на підтвердження понесення зазначених витрат. 
3.8. Аргументи касаційної скарги по суті зводяться до незгоди скаржника зі здійсненим судом апеляційної інстанції розподілом судових витрат та до необхідності повного задоволення клопотання про відшкодування йому витрат на правничу допомогу, що, однак, не свідчить про неправильно здійснений судом розподіл цих витрат, оскільки обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру тощо не вказує на незаконність оскаржуваної додаткової постанови апеляційного господарського суду.
Верховний Суд звертає увагу, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду при розподілі витрат на правничу допомогу. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
3.9. Щодо посилань скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо неможливості зменшення судом витрат на правничу допомогу без клопотання іншої сторони, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки у наведеному випадку, як установив суд апеляційної інстанції і свідчать матеріали справи, відповідач подав до суду заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Водночас, як уже зазначалося, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Розподіляючи судові витрати, апеляційний господарський суд враховував конкретні обставини справи, критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та засади господарського судочинства.
Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).
4. Висновки Верховного Суду та розподіл судових витрат
4.1. Відповідно до положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
4.2. З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної додаткової постанови апеляційного господарського суду, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткова постанова апеляційного господарського суду - без змін.
4.3. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на додаткову постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, відповідно судом касаційної інстанції не розподіляється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотеплорозвиток" залишити без задоволення.
Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 911/2389/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                                 Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                                                         Н. О. Багай                                                                                                      
                                                                                                                                  Ю. Я. Чумак