УХВАЛА

11 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/12439/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Обслуговуючого кооперативу ?Вимпел-Південь?
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023
за позовом Обслуговуючого кооперативу ?Вимпел-Південь?
до Міністерства юстиції України,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Одеської міської ради,
про скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
22.04.2025 (через систему ?Електронний суд?) Обслуговуючий кооператив ?Вимпел-Південь? звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (повний текст складений 31.03.2025) та рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2025.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.05.2025 касаційну скаргу залишено без руху на підставі частин 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у зв`язку з тим, що скаржником належним чином не обґрунтовано виключні випадки касаційного оскарження, передбачені пунктом 1, 4 (з посиланням на пункт 8 частини 1 і пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України) частини 2 статті 287 ГПК України та не додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження; надано скаржнику строк для усунення недоліків.
22.05.2025 (через систему ?Електронний суд?) скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків із обґрунтуванням виключних випадків касаційного оскарження, передбачених пунктом 1, 4 (з посиланням пункт 8 частини 1, пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України) частини 2 статті 287 ГПК України та клопотанням про поновлення строку на оскарження судових рішень.
Дослідивши матеріали заяви про усунення недоліків, Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги з таких підстав.
Частиною 1 статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.
В ухвалі від 12.05.2025 про залишення касаційної скарги без руху Верховний Суд зазначав, що в поданій касаційній скарзі скаржник вказує на те, що легітимність рішень загальних зборів презюмуються та посилається при цьому на постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №  916/147/22, від 20.03.2018 у справі №  916/375/17, від 27.03.2018 у справі №  904/9431/15, від 02.05.2018 у справі №  910/807/17, від 06.03.2019 у справі №  916/474/18, від 20.03.2019 у справі №  906/37/18, від 26.01.2022 у справі №  911/2525/19 та від 13.10.2021 у справі №  910/12317/18 (п.57), проте не зазначає в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах, не зазначає норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована; який саме висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах не було враховано судом апеляційної інстанції.
Однак у заяві про усунення недоліків скаржник наводить зовсім інші постанови Верховного Суду: від 11.10.2021 у справі №910/5971/20, від 18.06.2024 у справі №910/6143/23, від 25.06.2024 у справі №910/3017/23, від 04.06.2024 у справі №910/12439/22, від 16.04.2024 у справі №910/20417/21, від 10.04.2024 у справі №910/8568/23, від 17.04.2024 у справі №910/2438/23, від 31.10.2023 у справі №910/3134/22, від 17.05.2023 у справі №910/12859/20, від 18.01.2023 у справі №826/10888/18, від 28.03.2018 у справі №826/19452/16, від 19.06.2019 у справі №826/9614/17, від 11.10.2019 у справі №810/1701/18, від 15.08.2019 у справі №826/3539/17, від 18.06.2024 у справі №910/6143/23, від 10.01.2024 у справі №520/13239/2020 (провадження № К/9901/25788/21), від 13.01.2022 у справі №910/3599/20, від 31.08.2021 у справі №910/16115/20, від 04.06.2024 у справі №910/12439/22, від 14.06.2023 у справі №910/5635/22, від 07.12.2022 у справі №910/21303/21, від 17.05.2023 у справі №910/12859/20, від 11.09.2019 у справі №520/12022/17 із посиланням на які зазначає, що судом апеляційної інстанції не було враховано викладені у них висновки та не вказує (не усуває недоліків касаційної скарги) у чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду.
Отже, вимоги ухвали Верховного Суду від 12.05.2025 щодо належного обґрунтування виключного випадку, який передбачений пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржником не виконані.
Пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
Ураховуючи, що скаржником не обґрунтовано виключного випадку, який передбачений пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, тому касаційна скарга в частині оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України не може бути прийнята до розгляду.
Разом з тим, у заяві про усунення недоліків щодо порушення господарськими судами пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України скаржник посилається на дискредитацію суб`єктів: ТОВ ?ПРОФПРОЕКТ?; СК ?Автостоянка ?Вимпел-11?, що не були залучені до участі у справі, проте не вказує про які права, інтереси та обов`язки цих осіб були прийняті оскаржувані судові рішення; у касаційній скарзі про це також не зазначено.
З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що вимоги ухвали Верховного Суду від 12.05.2025 щодо належного обґрунтування виключних випадків, які передбачені пунктами 1, 4 (з посиланням на пункт 8 частини 1, пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України) частини 2 статті 287 ГПК України, скаржником не виконані.
Разом з тим, Суд звертає увагу, що подана касаційна скарга (з урахуванням заяви про усунення недоліків) за своїм змістом відповідає вимогам, які ГПК України визначає для апеляційної скарги, в якій скаржник не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями.
У пунктах 7.6-7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі №  10-р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Отже, положення ГПК України щодо вимог, які ставляться до касаційної скарги, та можливість у зв`язку із цим відкриття касаційного провадження, належить застосовувати саме із врахуванням вказаного Рішення Конституційного Суду України та практики Європейського суду із прав людини.
За змістом частини 4 статті 174 та частини 2 статті 292 ГПК України, якщо заявник не усунув недоліки касаційної скарги у встановлений строк, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається цій особі.
Оскільки скаржником не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 12.05.2025, касаційна скарга підлягає поверненню.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 292 ГПК України,
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу ?Вимпел-Південь? на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/12439/22 повернути.
2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                Г. М. Мачульський

Судді                                                                                          Є. В. Краснов

                                                                                          Л. І. Рогач