УХВАЛА

01 вересня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/16395/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Власова Ю.Л., 
розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Укрнафта"
на рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2024
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2025
у справі №  910/16395/23
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Трейдінг"
до публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
про стягнення 119 848,09 грн
та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
до товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Трейдінг"
про стягнення 265  242,14 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ Трейдінг" (далі - ТОВ  "АВ Трейдінг", позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта", відповідач) про стягнення 119  848,09 грн, з них: 3% річних у розмірі 22  785,80 грн та інфляційні втрати у розмірі 97  062,29 грн за порушення строків оплати за товар.
ПАТ "Укрнафта" звернулося із зустрічною позовною заявою до ТОВ  "АВ Трейдінг" про стягнення з останнього штрафу у розмірі 265  242,14 грн за прострочення поставки товару.
Судом першої інстанції зустрічну позовну заяву ПАТ "Укрнафта" до ТОВ  "АВ Трейдінг" про стягнення 265  242,14 грн, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ  "АВ Трейдінг" до ПАТ "Укрнафта" про стягнення 119  849,09  грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 13.02.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 у справі №  910/16395/23 позов ТОВ  "АВ Трейдінг" до ПАТ "Укрнафта" про стягнення 119  848,09  грн задоволено; стягнуто з  ПАТ "Укрнафта" на користь ТОВ  "АВ Трейдінг" 3% річних у розмірі 22  785,80 грн та інфляційні втрати у розмірі 97  062,29  грн; у задоволенні зустрічного позову ПАТ "Укрнафта" до ТОВ  "АВ Трейдінг" про стягнення 265 242,14 грн відмовлено.
АТ "Укрнафта" 13.08.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 у справі №  910/16395/23, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ТОВ  "АВ Трейдінг" до ПАТ "Укрнафта" про стягнення 119  848,09  грн відмовити, зустрічний позов ПАТ "Укрнафта" до ТОВ  "АВ Трейдінг" про стягнення 265 242,14 грн задовольнити. 
Дослідивши матеріали касаційної скарги АТ "Укрнафта" у справі № 910/16395/23, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 установлено у розмірі 2  684,00 грн.
Позов подано у 2023 році. Предметом позову у справі №  910/16395/23 є стягнення за первісним позовом 119  848,09  грн та за зустрічним позов 265 242,14 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268  400,00 грн), відтак справа є малозначною у розумінні статті 12 ГПК України.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)  особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Отже, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.
Подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України. 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту  2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Разом з тим Суд зауважує, що доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, що по своїй суті є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин та доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 
Верховним Судом також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду цієї справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та враховано межі, порядок, повноваження судів щодо розгляду справи.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №  26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 у справі №  910/16395/23, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 у справі №  910/16395/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя                    І.  Колос

Суддя                     І.  Булгакова

Суддя                     Ю.  Власов