ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  8/471-23/1 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О. В. - головуючий, Пєсков В. Г., Погребняк В. Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025
(колегія суддів у складі: Попков Д.О. - головуючий, Стойка О.І., Істоміна О.А.)
у справі №    8/471-23/1
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проммаркет М"
до Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи
1.          Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.08.2002 за заявою Полтавського обласного виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" порушено провадження у справі № 8/471 про банкрутство Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник" (далі - ДК ЖЕП "Будівельник") згідно з Законом     України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
2.          Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.12.2002 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.01.2003) затверджено реєстр вимог кредиторів ДК ЖЕП "Будівельник". Загальний розмір кредиторської заборгованості боржника, визнаної судом, склав   2827085,50 грн.
3.          Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.07.2003 введено процедуру санації ДК ЖЕП "Будівельник", в ході якої боржником проведено погашення вимог конкурсних кредиторів на загальну суму 1309855,98 грн.
4.          Постановою Господарського суду Полтавської області від 08.12.2011 припинено процедуру санації ДК ЖЕП "Будівельник" та визнано останнє банкрутом,    відкрито ліквідаційну процедуру. 
5.          Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута - ДК ЖЕП "Будівельник" і ліквідовано підприємство.
6.          Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 ухвалу Господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 скасовано, а справу № 8/471-23/1 передано на розгляд до місцевого господарського суду. 
7.          16.04.2021 від представника ТОВ "Проммаркет М" - голови комітету кредиторів ДК ЖЕП "Будівельник" надійшла заява (вх№4172) про затвердження плану санації ДК ЖЕП "Будівельник"; введення процедури санації боржника та призначення керуючим санацією арбітражного керуючого Рибаченка М.П.
8.          Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.06.2021, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.2021, відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора ДК ЖЕП "Будівельник" Рибаченка М.П. про введення процедури санації банкрута.
9.          У жовтні 2024 року ліквідатор ДК ЖЕП "Будівельник" арбітражний керуючий Пічугін І. В. подав до місцевого господарського суду клопотання про прийняття рішення про перехід до процедури санації підприємства і затвердження Плану санації (актуалізованого).
10.          Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.11.2024 задоволено вищезгадане клопотання ліквідатора ДК ЖЕП "Будівельник", припинено процедуру ліквідації ДК ЖЕП "Будівельник" і повноваження ліквідатора банкрута, введено процедуру санації боржника, а також затверджено план санації ДК ЖЕП "Будівельник", схвалений комітетом кредиторів на засіданні від 14.10.2024. Призначено керуючим санацією ДК ЖЕП "Будівельник" арбітражного керуючого Пічугіна І. В. 
11.          Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Полтавської     області від 19.11.2024 про введення процедури санації ДК ЖЕП "Будівельник" та затвердження плану санації боржника, ОСОБА_1 у лютому 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вищезгадану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ліквідатора ДК ЖЕП "Будівельник" про перехід до процедури санації і затвердження плану санації.
12.          Також ОСОБА_1 просила поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 19.11.2024, зазначаючи про те, що вона не була учасником у даній справі та про порушення своїх прав дізналась з листа керуючого санацією на початку січня 2025 року, коли отримала лист з вимогою оплати послуг за проживання.   Представник ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко Т.Г. ознайомилась з матеріалами справи та безпосередньо з планом санацією та спірною ухвалою лише 06.02.2025.

Стислий виклад рішення суду апеляційної інстанції
13.          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 закрито апеляційне провадження у справі №8/471-23/1 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.11.2024 на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.
14.          За висновком суду апеляційної інстанції, з матеріалів справи не вбачається та скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не доведено, що його права та/або інтереси безпосередньо порушені оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду, адже цією ухвалою не розглядалося і не вирішувалося питання щодо приватизації житла, право на яку визначено ОСОБА_1 як захищуване та порушене.
15.          Суд апеляційної інстанції зазначив про те, що ОСОБА_1 не є учасником провадження у справі про банкрутство №8/471-23/1 та не належить до категорії осіб, які мають право на апеляційне оскарження ухвал суду в межах процедури банкрутства, оскільки оскаржувана ухвала не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , а факт отримання нею листа (вимоги) від керуючого санацією щодо оплати послуг за проживання не є підставою для визнання її учасником справи про банкрутство.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнені доводи скаржника
16.              ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- залучити її до участі у справі № 8/471-23/1 про банкрутство ДК ЖЕП "Будівельник" як учасника цієї справи;
- скасувати ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 про закриття апеляційного провадження та передати справу № 8/471-23/1 до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .
17. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою для касаційного оскарження вищезгаданої ухвали суду апеляційної інстанції є неправильне застосування частини шостої статті 9 та статті 255 Кодексу України з процедур банкрутства, а також статті 129 Конституції України.
18.           ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що закриття апеляційного провадження без належної перевірки фактичного впливу ухвали місцевого господарського суду про затвердження плану санації боржника на права ОСОБА_1 є порушенням її права на ефективний захист. Скаржник доводить, що затвердження плану санації безпосередньо змінює її майновий стан, а відтак задана ухвала прямо зачіпає права та обов`язки ОСОБА_1 .  

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
19.    ДК ЖЕП "Будівельник" у відзиві заперечило проти викладеного у касаційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи про відсутність підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції від 07.04.2025 у цій справі. За змістом наведеного у відзиві обґрунтування слідує, що на переконання боржника касаційна скарга не ґрунтується на вимогах права, оскільки не містить будь-яких доказів правомірності проживання ОСОБА_1 у квартирі житлового фонду ДК ЖЕП "Будівельник", наявності прав на житло та на участь у приватизації квартири, відсутністю можливості приватизації квартири тощо. Крім того, ОСОБА_1 не доведено порушення її прав внаслідок постановлення Господарським судом Полтавської області ухвали від 19.11.2024 про перехід до процедури санації і затвердження плану санації ДК ЖЕП "Будівельник".

Позиція Верховного Суду
20.          На вирішення суду касаційної інстанції поставлено питання обґрунтованості ухвали суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу місцевого господарського суду про перехід до процедури санації ДК ЖЕП "Будівельник" і затвердження плану санації на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.
21.          Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає наступне.
22.          Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
23.          Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.
24.          При цьому "право на суд" та право на "доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише у такий спосіб та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v Greece (Філіс), §59; De Geouffre de la Pradelle v France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), §28, і Stanev v Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §229).
25.          За змістом статей 55, 129 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
26.          Водночас, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК та Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
27.          Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
28.          Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ГПК України).
29.          Згідно з частиною першою статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
30.          Таким чином, процесуальне законодавство (стаття 254 ГПК України) визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяє їх на дві групи: 1) учасники справи, 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. 
31.          У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства. 
32.          Відповідна правова позиція є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі №Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі №916/3206/17, від 03.06.2020 у справі №910/18031/14, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14.
33.          Відповідно до положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) учасники у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника. Сторони у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);
34.          Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство визначається статтею 45 КУзПБ.
35.          Лише після вчинення всіх передбачених КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (статті 45, 47 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК  України). 
36.          Кредитори (в розумінні абзацу десятого частини першої статті 1 КУзПБ, окрім тих хто ініціював провадження у справі про банкрутство), з моменту подання заяви, передбаченої абзацом першим частини першої статті 45 КУзПБ, можуть скористатися правами, передбаченими абзацом першим частини шостої названої статті, та правом оскарження судових рішень у справі про банкрутство як особи, які не брали участі у справі (частина перша статті 254 ГПК України), якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).
37.          Отже, другою групою осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, стаття 254 ГПК України визначає осіб, які не брали участі у справі, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. 
38.          Згідно з встановленими судом апеляційної інстанції обставинами ОСОБА_1 не є учасником даної справи про банкрутство ДК ЖЕП "Будівельник" і відповідна заява з кредиторськими вимогами до боржника або про залучення її до участі у справі на час постановлення оскаржуваної ухвали Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 не подавалися.
39.          Апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Полтавської     області від 19.11.2024 у цій справі подавалася ОСОБА_1 як особою, що не була залучена до участі у справі, але вважає, що оскаржуваним рішенням порушено її права, зокрема право на приватизацію житла. 
40.          Суд апеляційної інстанції закрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, дійшовши висновку про те, що права скаржника ухвалою  місцевого господарського суду не порушено, адже рішення стосовно прав та (або) обов`язків ОСОБА_1 судом першої інстанції не приймалося.
41.          Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного господарського суду, з огляду на наступне.
42.          Згідно з частиною першою статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
43.          Тобто, наведеною нормою визначено право учасника справи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, а також право іншої особи, яка не була учасником справи оскаржити судове рішення, за умови якщо у ньому містяться висновки (судження) про її права, інтереси та (або) обов`язки у відповідних правовідносинах, виходячи з предмета та підстав позову за результатами розгляду справи.
44.          Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, за приписами процесуального законодавства, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
45.          Судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 707/3085/21). 
46.          Таким чином, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
47.          У свою чергу, суд апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, який подав апеляційну скаргу, та про які конкретно.
48.          Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено питання про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, зважаючи на наведене, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 924/699/20 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3).
49.          Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Полтавської     області від 19.11.2024 у справі №8/471-23/1 за клопотанням ліквідатора ДК ЖЕП "Будівельник" припинено процедуру ліквідації боржника,  введено процедуру санації та затверджено план санації ДК ЖЕП "Будівельник", схвалений комітетом кредиторів.
50.          Згідно з встановленими судом апеляційної інстанції обставинами:
- з матеріалів справи не вбачається та скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не доведено порушення її прав та/або інтересів оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду, адже цією ухвалою не розглядалося і не вирішувалося питання щодо приватизації житла, право на яку визначено скаржником у якості захищуваного та порушеного;
- ОСОБА_1 не є учасником провадження у справі про банкрутство №8/471-23/1 та не належить до категорії осіб, які мають право на апеляційне оскарження ухвал суду в межах процедури банкрутства, оскільки оскаржувана ухвала не порушує прав та охоронюваних законом інтересів скаржника;
- факт отримання скаржником листа (вимоги) від керуючого санацією щодо оплати послуг за проживання не є підставою для визнання її учасником даної справи про банкрутство.
51.          Заперечуючи вказані висновки суду апеляційної інстанції, скаржник у касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судом: частини шостої статті 9 КУзПБ, яка передбачає, що учасниками справи можуть бути особи, права чи інтереси яких зачіпаються справою про банкрутство; статті 255 КУзПБ, яка гарантує право на оскарження ухвал, що зачіпають права чи обов`язки особи; статті 129 Конституції, яка гарантує право на апеляційне оскарження судового рішення.
52.          При цьому скаржник вказує на те, що апеляційний господарський суд поверхнево надав оцінку доводам апеляційної скарги та залишив поза увагою пояснення представника ОСОБА_1 щодо порушення оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду інших прав, окрім права на приватизацію житла. Зокрема, в касаційній скарзі зазначено про те, що існує прямий зв`язок між затвердженням плану санації та виникненням у ОСОБА_1 обов`язків на укладення договору найму та сплату орендних платежів ДК ЖЕП "Будівельник"; від реалізації плану санації залежить право заявниці та членів її сім`ї на проживання у займаному приміщенні; порушується право заявниці та інших громадян на приватизацію.
53.          Тобто, доводи скаржника в цій частині фактично зводяться до заперечень обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, у питанні доведеності порушення прав чи інтересів скаржника ухвалою місцевого господарського суду про перехід до процедури санації боржника та затвердження плану санації.
54.          Проте такі аргументи стосуються необхідності встановлення обставин справи та дослідження доказів, що виходить за межі касаційного розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 300 ГПК України.
55.          Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, встановлення обставин справи є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
56.          Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, безпосередньо в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказано про те, що вона не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 19.11.2024 про перехід до процедури санації та затвердження плану санації боржника та вважає цю ухвалу такою, що порушує права ОСОБА_1 на приватизацію житла. Решта наведених в апеляційній скарзі доводів по суті зводиться до констатації скаржником фіктивності та нереального характеру затвердженого плану санації ДК ЖЕП "Будівельник".
57.          Відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені:
- у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо);
- нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
58.          Крім того, в частині першій статті 266 ГПК України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
59.          Тобто, скаржник самостійно (на власний розсуд) визначає підстави оскарження судового рішення та наводить відповідне обґрунтування (доводи).
60.          Згідно з частиною першою статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
61.          Зважаючи на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі апеляційного перегляду, закріплених у статті 269 ГПК України суд не наділений повноваженнями доповнювати апеляційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу апеляційного оскарження.
62.           Наведення у касаційній скарзі інших аргументів ніж ті, які зазначалися в апеляційній скарзі, не може слугувати підставою для скасування ухваленого судом апеляційної інстанції рішення, адже за змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі вже встановлених фактичних обставин справи.
63.          Імперативні норми частини другої статті 300 ГПК України забороняють суду касаційної інстанції встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
64.          З огляду на наведене в апеляційній скарзі обґрунтування підстав оскарження ухвали місцевого господарського суду від 19.11.2024, колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги про застосування судом поверхневого та формального підходу в оцінці доводів апеляційної скарги як таке, що не відповідає змісту апеляційної скарги та постановленої судом ухвали про закриття апеляційного провадження.
65.          Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив не лише з обставин не доведення скаржником порушення її прав та/або інтересів ухвалою місцевого господарського суду про перехід до процедури санації, але й врахував ефективність обраного скаржником способу захисту своїх прав.
66.          За змістом оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду останній наголосив на тому, що звернення ОСОБА_1 як особи, що не є учасником провадження у справі про банкрутство, з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду про перехід до процедури санації і затвердження плану санації, не може вважатися належним способом захисту її прав, оскільки перехід до процедури санації не впливає на можливість реалізації прав цієї особи, якщо вона не є власником майна або кредитором у справі про банкрутство. Належним способом захисту її прав може бути подання окремого позову щодо відповідних правовідносин.
67.          Якщо така особа вважає, що її права порушені діями боржника чи інших учасників справи про банкрутство, вона може звернутися до суду з позовом, відповідним до предмета її порушеного права, а також подати заяву про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статей 136, 137 ГПК України.
68.          Натомість оскарження ухвали суду першої інстанції про перехід до процедури санації як спосіб захисту прав такої особи не тільки не є ефективним, а й потребує від неї подальших дій та ініціювання окремих судових спорів для відновлення її прав. Це суперечить принципу ефективності господарського судочинства та збільшує строки розгляду справи про банкрутство, що негативно впливає як на кредиторів, так і на боржника, а також ускладнює процедуру задоволення вимог кредиторів.
69.          Скаржником будь-яких доводів, які б спростовували зазначені висновки суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наведено.
70.          Натомість як в апеляційній, так і в касаційній скаргах ОСОБА_1 в основу своїх вимог покладено тезу щодо невиконання арбітражним керуючим ухвали Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 у справі № 8/471-23/1, якою ліквідатора ДК ЖЕП "Будівельник" зобов`язано передати об`єкти житлового фонду Полтавській міській раді, а останню зобов`язано прийняти ці об`єкти до комунальної власності міста Полтава. 
71.          Однак наведене судове рішення не є об`єктом касаційного перегляду у цій справі і обставини щодо виконання чи не виконання цього рішення не входять до предмету доказування у даному касаційному провадженні.
72.          Посилання в касаційній скарзі на помилкове застосування судом апеляційної інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, від 29.07.2021 у справі № 911/698/21, з огляду на нетотожність правовідносин у вказаних справах та відповідно нерелевантність їх висновків до справи, що переглядається, відхиляється колегією суддів, адже у названих справах формовано загальні правові висновки щодо порядку набуття статусу учасника у справі про банкрутство та кола осіб, наділених правом на оскарження судових рішень у справі про банкрутство, які є застосовними у даній справі.
73.          У прохальній частині касаційної скарги міститься клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у справі про банкрутство № 8/471-23/1 як учасника цієї справи. При цьому в тексті касаційної скарги зазначено про те, що скаржниця не погоджується з посиланням апеляційного суду на необхідність включення ОСОБА_1 до складу учасників у справі про банкрутство окремою ухвалою, адже вважає, що такі твердження не ґрунтуються на законі та не можуть слугувати підставою для закриття апеляційного провадження, позаяк мова йде не про визнання ОСОБА_1 кредитором, а про право на оскарження судового рішення, що порушує її права.
74.          З цього приводу колегія суддів зазначає, за висновком Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, сформульованого у пункті 56.16 постанови від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, який був врахований судом апеляційної інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України).
75.          Водночас наявність такої ухвали (судового рішення) не є безумовною підставою, оскільки ГПК України містить окремі підстави, які надають третім особам захистити їх порушене право. Тобто, відсутність відповідного судового рішення (ухвали про визнання або залучення особи учасником у справі про банкрутство (неплатоспроможність)) не може позбавляти особу процесуальних гарантій права на апеляційне оскарження за статтею 254 ГПК України або невиправдано ускладнювати реалізацію цього права нижче мінімально допустимих стандартів на апеляційне оскарження, визначених Конституцією, Конвенцією, Законом України "Про судоустрій і статус суддів України", ГПК України, КУзПБ (аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 916/302/24).
76.          Наведене в повній мірі було враховано судом апеляційної інстанції, який в оскаржуваній ухвалі встановив, що ОСОБА_1 не є учасником у справі № 8/471-23/1 та подала апеляційну скаргу саме як особа, що не брала  участі у справі, зазначаючи про наявність у неї правового зв`язку з судовим рішенням, в якому місцевим господарським судом вирішено питання про її права та інтереси.
77.          У даному випадку підставою для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , серед іншого стало не відсутність відповідної ухвали суду щодо залучення скаржника учасником справи № 8/471-23/1, як помилково вказано в касаційній скарзі, а саме не доведення ОСОБА_1 стверджуваних нею обставин щодо вирішення місцевим господарським судом  в оскаржуваній ухвалі про перехід до процедури санації боржника питання про її ( ОСОБА_1 ) права, інтереси та (або) обов`язки. Відтак, підстави для задоволення вищезгаданого клопотання скаржника відсутні.
78.          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
79.          З урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин, про які зазначено вище, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про те, що в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 правильно застосовано положення пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України. Наведені в касаційній скарзі аргументи не доводять протилежного.
80.          Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
81.          Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його зміни чи скасування. Відповідно касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
82.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
83.          Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
84.          З урахуванням викладеного у цій постанові, а також меж перегляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваної  ухвали суду апеляційної інстанції, відповідно касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
85.          У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 у справі                    № 8/471-23/1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                 О. В. Васьковський

Судді                                                                                                                   В. Г. Пєсков

                                                                                                                                       В. Я. Погребняк